330 
Tom X. pag. 9. 
Geotrupes Stercorarius. 
Anm. Erichson upplöste Scarabceus stercorarius Linné i 3 
arter, af kvilka G. mutator är lätt skild genom antalet af strim- 
morna på elytra. Det vigtigaste kännemärket för hans G. sterco- 
rarius ansåg han ligga i mandiblerna, hvilka skulle liafva en dub- 
bel bugt på framsidan nära spetsen ; då deremot samma orgauer hos 
G. putridarius endast skulle hafva en sådan bugt. Men exemplar 
påträffas cj sällan , der man är oviss om hvilketdera förhållandet 
som äger rum. Likväl , då anläggningen af den upphöjda listen på 
framtibiernas insida hos hannen i grunden är helt olika hos dessa 
båda sista arter , var han fullkomligt berättigad att anse dem så- 
som i naturen fullt grundade , och till följd af undersökningar, som 
jag varit i tillfälle ast göra på fältet , visar det sig att Erichsons 
uppfattning af dessa species är den rätta. För åtskiljande af ho- 
norna , deri största svårigheten förut legat , har jag funnit lika lät- 
ta som constanta kännemärken i ventral-segmenteruas hårighet. 
Beträffande nomenclatureu så har jag ej kunnat följa Erickson , e- 
när såväl Linnés ord ”elytra sulcata» som ock den omständigheten 
att endast Erichsons G. putridarius förekommer i norra och med- 
lersta delen af halfön äro , som mig synes , fullt bevisande för den 
åsigteu, att Linnés Scarabceus stercorarius är den samma som Geo- 
trupes putridarius Erichsson. Do båda i trågavaraude arter torde 
lättast kunna åtskiljas genom följande diagnoser : 
Geotrupes stercorarius: Ovalis, gibbus, supra violaceo- 
vel virescenti-niger , infra violaceus; clypeo basi 1-tu- 
berculato ; mandibulis margine exteriore rotundato, a- 
pice plerumque 1-sinuato; elytris striis inter callum 
kutneralem et scutellum 7 sat profundis, obsoletius 
punetatis, interstitiis convexiusculis, obsolete transver- 
sim substrigosis tibiis posterioribus 3-carinatis; ven- 
tre pilis erectis nigris tequaliter dense villoso. Long, 
7—9 lin. 
i 
