351 
svagt hoptryckt, längre än strängen, längsträckt äggformig, tyd- 
ligt ledad, sista leden längst. Proflior.ax är transversel, smalare 
öfver spetsen än vid basen , snm har en tvärintryekning pä hvarje 
sida, öfver hvilken elytra lägga sig. Scutellen är liten och när 
ej fram i linia med basen af elytra. De.ssa äro mer eller mindre 
tydligt punetstrimmiga , vid basen tydligt utdragna och finn.aggade 
i kanten. Abdomen är lätt uppstigande emot spetsen , hvarigenom 
detta slägte erinrar om Scolytun. Framheneus höfter äro åtskilda 
af ett gan.ska bredt mellanrum ; afståndet emellan höfterna på mel- 
lanbenon är större än deras egen tjocklek. Tibierna hafva en 
svag h.ake i spetsen på insidan , de äro starkt dilaterade emot spet- 
sen. Tarsernas 3:e led är djnpt flikig och tydligt bredare än före- 
gående , klorna stora och starka. 
A) Piosternum ante coxas exenvatione utrinqxte maryinata. 
Meso.iternum antive inter coxas linea elevata tran.iversa 
instrucium. 
1. H. crouitus: Breviuseulus , convexus , niger, nitidulus , 
siibglaber; antenuis piceo-ferrugineis; prothorace levi- 
ter transvevso, granulato-punetato; elytris erenato-stria- 
tis, intersititiis punetis elevatis submuricatis. Lorig. 
13-2 lin. 
Fab. Eleut. II. 390. 2. Gyll. Ins. Sv. III. 339. 4. 
Var. b. Pedibus elytrisque piceis. 
Var. e. Elytris 1’enugineis , pedibus rufo-testaceis. 
Gyll. 1. c. var. h. 
Pällsynt i mcdlersta och södra Sverige; lefver i Ask-stubbar. 
B) Pro.itcrnum ante coxas excaoatione hreoissima , ohtiise mav- 
t/inala. Meso.^teriuiin inter coxas linea nulla transoersim 
elevata. Antenrae articulo .V:o t7-ansvcrso. 
2. II. Vraxini: Itreviiisculus, convexus, opaeus, supra 
squaimilis cinereis fu.scisque variegatus, subfus dense 
cinereo-pubescens , niger , antennis ferrugineis; protho- 
raee transverso subtilisaime granulato-punetato ; elytris 
tenuiter sed evidenter punetato-striatis , interstitiis prse- 
sertini antice subgranulatis. Long. I{ — 11 lin. 
