prothoiacis äro små och sutuven, hvarigonom de Åtskiljas frAii cpi- 
steina otydlig eller hopflytande med de insänkniugar, hvari fram- 
benens liir infallas ; men de sträcka sig pA sidorna om höfterna 
ända till prosternum. sA att episterna cj deltaga i höftpaimornas 
bildning. Episterna mesothoracis äro triangulära och ej afhuggna 
nedtill j epimera likaledes tresidiga och oftast med spetsen, som är 
afhnggen, stödjande sig emot höfterna. Kj)isterna metathoracis iiro 
aflÄngt fyrkantiga, lika breda öfverallt, epimera ej synliga; meta- 
stermim saknar den intryckta linjen framför bakbenens höflei'. 
Kroppen är vanligen liArig eller pubesceut, med hiinseeudo 
till färgen genomlöpande alla nyaueer från a>art till brunt, rödt 
och gult, sällan är den metallisk; grundformen är långsträckt eller 
nä8t;in lancettlik ; punetnren mindre utvecklad och omvexlaudc än 
hos Buprestiderna. Man triitfar dem p;j blommor, buskar, under 
barken af träd, pA marken under stenar eller vid stranden af .sjöar 
och Aar; de flesta tyckas vara nattliga djur. En af deras mä;k- 
värdigaste physiologiska egendomligheter består i deras förm;1ga att 
liggande pA ryggen kunna kasta sig upp i luften och nedfalla pA 
buksidan till marken. Da inseeten, som är känd under namnet 
"knäpparo” , vill göra språnget, drager den in :intcnner och ben, 
böjer prothorax tillbaka och höjer den pA samm:i gång så att bak- 
hiirncn komma att ligga öfver skuldrorna, derpA stödjer den spet- 
sen af det tagglika utsprAnget mot den framskjutande friinire och 
m(!dlersta delen af mesosternum oeli htter under användande af 
full muskelkraft taggen hastigt slinta ned från slödpuneten i den 
for dess emottagande bestämda gropen på mesosternum och på 
samma gång Inikhörnen af prothorax i groparne under clytras skuld- 
ror ; genom den stöt, som dervid träffar basen af elylra från den 
hårda marken, kastas kroppen ujrp i luften och nedfaller pA benen. 
Könen åtskiljas i allmänhet derpA att antennerna äro längre 
och deras leder ofta skarpare sågade eller kamm.ade, stundom är 
äfven formen på prothorax smalare och längre. 
Larverna, som i kroppsform likna Tenebrionernas, äro lätt kän- 
liga på den fasta, snör-formiga kroppen och de hopvuxna nedre mnn- 
delarne. Ilufvudet är horisontelt framsträckt, hornart;tdt, temligen 
pl.att, smalare än prothorax. Antennerna äro korta, 3-ledade och 
med en retraetil membranös basal led ; do äro fästado bakom man- 
diblernas bas, i hvilkas bakre yttre urhålkning de kunna upptagas. 
Pannan har vanligen 2 intryckta faror i midten, utan tydligt af- 
satt clypeus eller labrum ; hos de flesta slägten ligger bakom an- 
tennerna en svart ocell, som ej iir u|)phöjd. Mandiblerna iiro kor- 
ta, böjda, inslagna mot hvarandra, med enkel eller taiubul spets. 
Maxillernas gångled ligger verlicalt emot .stammen, som är stor 
och lång, i spetsen försedd med en borstbelagd inre och en 2. ledad 
yttre taggflik ; palpcrna 4:ledade. Ilakan är l:lng.sträckt och hop- 
vuxen med maxillernas båda stammar till ett stort aflångt stycke, 
som upptages i en halfcirkcl-formig fördjupning på strupen och 
sträcker sig nästan ända till dennes bakkant; tungan iir föga ut- 
bildad, palpcrna 2-ledade. Benen iiro korta, belagda med styfva 
borsttaggar, fästade temligen nära hvarandra, fram b enen i hakkan- 
