möjligt att den icke hade kunnat erhålla den om ej den förra 
hade föregått. 
Det var vetenskapens naturliga gång, att sedan Linné bragt 
reda deruti, skulle insamlandet af nya materialier blifva nödvän- 
o 
digt. Ty Linné hade användt de redan för hand varande. A- 
tergången till en ny utveckling af de allmänna åsigterna kunde 
♦ 
endast fortskyndas i den mon som ifvern att samla visade sig 
verksam. Och i detta afseende har Thunberg under sin pe- 
riod gjort mera än någon af hans samtida. — Vill man således 
jemföra Thunbergs förljenster med Linnérs, sä skulle man 
finna att de sträfvat åt skiljda riktningar. Linné sökte öfver 
allt lagar och enhet, Thunberg öfver allt specialitet och mång- 
fald. Linné gick långt fram om kommande tider ; Thunberg 
blef inom behofvet och stämningen af sin egen. Linné upp- 
täckte knappt en enda växt; Thunberg upptäckte 1000. Den 
ene ordnade det Chaos, som låg för hans fötter, efter bestämda 
lagar ; den andre gaf dessa samma lagar en vidsträcktare tillämp- 
ning, och stadlästade dem derigenom. Linné arbetade så un- 
dan för vetenskapen, att hans like ej kunde uppträda förrän, 
sedan genom nya materialier ämne till en nästan ny vetenskap 
blifvit bildadt; men Thunberg hopade desse materialier så , 
att uppträdandet af en ny Linné blef omöjligt. Och om Linné 
var en ära för Sverige, så var det måhända Thunbergs för* 
