2 
rovu podrobnosti o ohraničení a úložných poměrech ostrůvků žulových 
a podrobiv různé odrůdy žulové i výzkumu mikroskopickému, jenž vedl 
k vytčení strukturně i mineralogicky odlišných, ale ponenáhlu v sebe 
přecházejících variet žuly greifensteinské; podal též chemickou analysu 
žuly z lomů pod Greifensteinem, níže uvedenou k charakteristice matečné 
horniny nerostů, o nichž zde jest řeč. 
Důležitý pokrok v poznání těchto zajímavých intrusí žulových 
učinil v letech osmdesátých minulého století F. von Sandberger: 
poznal slídu temnou, jež jest nepříliš hojnou součástkou žul ehrenfrieders- 
dorfských i geyerských, jakožto protolithionit s podílem kysličníku lithna- 
tého a zdůraznil souvislost všech žul ve SmrČinách, východních i západních 
horách Krušných i v pohoří Karlovarském, které mají společnými znaky 
lithnatou povahu slídy i častou příměs turmalinu, topasu, kassiteritu a 
jiných známých nerostů pneumatolytické družiny lokalit cínovcových 
a greisenovitou neb topasovcovou přeměnu žuly. 3 ) 
Pneumatolytického rázu jest i kontaktní metamorfosa žulou prora¬ 
žených hornin vrstevnatých, v jejíchž produktech zjistil P. O. B 6 h m i g 4 ) 
hojně turmalinu, topasu i fluoritu. Cínovcová naleziště sama vyskytuji se 
právě v okolí Ehrenfriedersdorfu a Geyeru v typické svojí podobě a ve 
stejně těsné souvislosti se žulami jako na ostatních lokalitách hor Krušných 
a sousedních, jsou stejně provázena greisenovou přeměnou pneumatoly- 
tickou a obsahují tytéž význačné minerály. Z bývalých dolů na cínovec 
u obou měst pochází největší Část nálezů, 5 6 ) které do nedávná přicházely 
do sbírek mineralogických; zvláště byly známy ehrenfriedersdorfské pěkně 
krystalované apatity, fluority, topasy a j., z fosforečnanů byl — mimo 
apatit— v Geyeru konstatován i triplit podobný slavkovskému a z Ehren¬ 
friedersdorfu (z dolu Morgenrote) popsal r. 1828. W. Haidinger poprvé 
vzácný herderit, jenž později byl seznán jako fluorofosforečnan berylnato- 
vápenatý. 
Nerosty, které jsou předmětem této studie, pocházejí z nalezišť v žule, 
mimo žilníky cínovcové. Žula greifenůeinská podle výzkumů Stelzne- 
rových, Schalchových a v. Sandbergerových jest vy¬ 
značena malým podílem slídy a přítomností lithia v ní, strukturou stejno¬ 
měrně středně zrnitou přecházející do porfyrovité a hrubozrnně pegmati- 
3 ) F. v. Sandberger, Ueber Lithionitgranite mit besonderer Růcksicht 
auf jene des Fichtelgebirges, Erzgebirges und des nórdlichen Bóhmens, Sitzungs- 
berichte d. bayr. Akademie, Múnchen 1888, mat.-phys. Kl. 3 , 423—492, zvi. 470 sq. 
Srovn dále W. Salomon a His, Zeitschr. d. deutsch. geol. Ges. 1888, str.570 
a E. W e i s e ve druhém vydání Schalchových vysvětlivek (1. c. 2) str. 35. 
4 ) P. O. B ohrni g, Beitráge zur Kenntnis der Gesteine des Greifensteins, 
Tschermaks Mineralog, u. petrogr. Mitteil. 1899 (XVIII.), 289—303. 
6 ) Nálezy minerálů těch sestavil A. Frenzel ve svém ,,Mineralogisches 
Lexicon fůr das Kónigreich Sachsen" r. 1874; paragenesi jich uvádí velmi podrobně 
A. Breithaupt, Die Paragenesis der Mineralien, Freiberg 1849, str. 141—143 
a doplňuje A. W. Stelzner 1. c. str. 55. 
IV. 
