3 
tické, s Častými druzovitými dutinkami, zvláště v posledním případě; 
živce jsou dílem Červené orthoklasy, dílem bělavé plagioklasy. Chemické 
složení celkové, jak je stanovil F. S c h a 1 c h, charakterisuje se zvláště 
značným množstvím alkalií, speciálně kysličníku sodnatého, tak že R o- 
senbusch 6 ) řadí výskyt greifensteinský mezi žuly alkalické do oddělení 
,,Alkaligranititů <ř . Reprodukuje zde čísla analysy Schalchovy pozna¬ 
menávám, že podle pozdějšího výzkumu Sandbergerovajest dodati 
ještě kysličník lithnatý, Schalchem od druhých alkalií neoddělený 
a vůbec přehlédnutý: 
SiOo . 
. 75-96% 
ai 2 o 3 . 
.1501 
Fe 2 Oo . 
MgO . 
. 0-33 
CaO . 
. 2-70 
Na 2 0 .. . . 
. 449 
K 2 0 . 
. 1-53 
h 2 o . 
so 3 . 
. sledv 
F ... 
100 - 02 % 
Z úkazů druhotné přeměny rázovitým způsobem mění vzhled žuly 
greifensteinské vznik epidotu ze živců, jenž celé hornině dodává barvy 
žlutozelené anebo se šíří po puklinách povlékaje je tenkými korami, a vznik 
Černých druhotných sloučenin manganových, jimiž jednotlivé partie hor¬ 
niny jsou velmi význačně skvrnité. 
Velmi typickým zjevem jest desko vitý rozpad žuly v silné lavice, od 
středu massivu v mírné klenbě k periferii spadající; jím jest podmíněn ori¬ 
ginální obraz, jejž poskytují skály na vrcholu Greifensteinu. 
Nedaleko vrcholu zapadlé obvaly starých prací hornických svědčí, 
že i v greifensteinské partii žulové se dolovalo na cínovec, ač daleko ne v těch 
rozměrech jako u Geyeru a u samého Ehrenfriedersdorfu. 
Jako na všech podobných nalezištích Krušných a sousedních hor, 
i zde se setkáváme s úkazem, že minerály cínovcových žil se opakují též 
jako akcesorické součásti i v samé žule, která jest nositelkou žil. Stelzner 
ve spise citovaném 7 ) uvádí ze žuly topas, turmalin, fluorit, apatit, nakrit, 
druhotný wad a podle starších zpráv i kassiterit; S c h a 1 c h dodává 
ojedinělý nález ilmenitu v pegmatitické partii. 
Teprve v nej novější době rozhojnily se nálezy nerostů v žule grei¬ 
fensteinské, v níž jest založeno několik velkých lomů. První zprávu o novém 
6 ) H. Rosenbusch, Mikroskopische Physiographie der massigen Gesteine. 
IV. Aufl. 1907, str. 74. 
7 ) 1. c. str. 14—16. 
IV. 
1* 
