2 
Ze ale jsou již dosavadní výsledky velmi zajímavé a cenné, svědčí 
n'že podaná zpráva. 
Konám jen milou povinnost, pakli zde s vděčností vzpomínám 
pánů: E. Lederera, býv. ředitele ,,Jihočeských dolů na vápenec a 
nerosty “ a M. Boháče, správce tohoto podniku, kteří výzkumy mé 
všemožně podporovali. 
Rovněž i panu K. J. Maškovi, řediteli c. k. vyšší reálky v Telči, 
srdečně děkuji za přátelskou výpomoc při určování sporného materiálu 
jakož i panu J. Kniesovi, nadučiteli v Sloupu, za určení některých 
arvicolid. 
Naleziště a jeho geologické poměry. 
Děkanský vrch, zvaný tak v obecné mluvě proto, že náležel dříve 
i s okolními pozemky k volyňskému děkanství, nachází se u samé Volyně, 
hned nad zimní hospodářskou školou. 
Je to spíše nepříliš vysoký pahorek, s příkrým svahem k severu, 
který byl ještě před třiceti léty úplně holý. Teprve zásluhou dřívějšího 
nájemce, zesnulého pana F. Boháče, byl pak zalesněn. 
Děkanský vrch pozůstává převážně z prahorního vápence, prostoupe¬ 
ného různými žilnými horninami, jehož podloží tvoří rula (viz profil obr. 1.). 
V době diluviální táhla se po celé skoro délce vršku od východu k zá¬ 
padu vápencová stěna, která byla během dlouhých dob sesouvající se 
prstí a kamením zpola zasypána, čímž takto nanesený materiál utvořil 
podél stěny násep s dosti příkrým sklonem k severu. 
V nedávné době zakoupen byl Děkanský vrch správou ,, Jihočeských 
dolů na vápenec a nerosty" , která jej dala po novém roce 1913 v samém 
středu vymýtiti, k vůli založení většího vápencového lomu. Aby pak 
mohl býti odstřelovaný kámen pohcdlně odklízen, učiněn nánosovým 
příkrovem od jihu k severu asi dva metry široký průkop, který poskytl 
dva pěkné profily, jak vidno z tuto přiložených obrázků (obr. 1. a 2.). 
Na profilu prvním vidíme, že diluviální nános spočívá dáem na vá¬ 
penci, prostoupeném žilnými horninami, dílem leží též na rule. Tento 
nános, pozůstávající z hnědé, plastické hlíny, promísené většími i men- 
šímy kusy vápence a jiných hornin, jakož i kostmi větších ssavců, je ne¬ 
stejné mocnosti, která v úžlabině u skalní stěny asi 85 cm měří. 
Délka uloženin, k severu se vykliňujících, obnáší od skalní stěny 
až do konce 7 metrů. Sklon jich, podmíněný sklonem pevného podkladu, 
jest 10—15°. Diluviální nános ztrácí se na severním konci ve směsi drob¬ 
ného alluviálního štěrku. 
V úžlabině při samé skalní stěně, nachází se partie jemné, písčité, 
lésovité hlíny barvy temněhnědé (profil obr. 1 b), která přechází ve hlínu 
barvy poněkud světlejší, jež je pronášena bělavými úlomky vápence a 
která tvoří za sucha velmi kompaktní shluky. Hlína tato střídá se pak 
s jinými temnějšími partiemi, obsahujícími vedle úlomků vápence též 
I. 
