nebo řídkou, mnohdy jevila vlákna rozvětvení nebo provazcovitý průběh. 
Tyto vláknité struktury vyvolávaly význačný dojem proudů a vírů proto- 
plasmových.Vlákna sama byla buď hladká a bezstrukturná anebo obsahovala 
do délky protáhlé chromatinové drobty anebo velmi malé kulovité chro- 
mioly, jež dodávaly jim vzhledu chondromitů. Formy právě popsané 
budí často podezření bud na degeneraci amoeb, mohly by však i jako 
degenerované, změněné epithelie býti pojaty. Ačkoli t. zv. přechodní obrazy 
jsou rázu velmi subjektivního, připomínám přece, že jsem mezi epitheliemi 
stěny cystové nalezl přechody k těmto posléze popsaným formám. Dle toho 
by cysta byla obsahovala amoeby smísené s epitheliemi různého stupně 
degenerace. 
Rovněž vzhled jádra není nijak jednotný. Vegetativní individua jeví 
velmi často zdánlivé karyosomové jádro (Obr. 1.) jehož centriola pomocí 
lininových vláken jest spojena se zevní hranicí zóny jaderní šťávy; tato 
vlákna nejsou však v jiných stadiích viditelná, takže pak centriola leží úplně 
volně uprostřed pásma jaderní šťávy (Obr. 4, 6.) Na periferii zóny jaderní 
mohou (jak vidno z obr. 1.) chromatinová zrnéčka nahromaděna býti, 
pásmo jaderní šťávy může však jich býti zcela prosto. 
Na jednotlivých exemplářích (Obr. 2.) možno konstatovati obrazy, 
jež poukazují na to, že z centrioly zdánlivého karyosomového jádra odlu¬ 
čují se chromatinová zrnéčka, jež sledujíce průběh lininových vláken, 
ubírají se k perifernímu věnci chromátinovému. Zdá se, že toto pozorování 
poukazuje k tomu, že v obr. 1, 4, 6, zobrazená zdánlivě jednotná centriola 
vlastně představuje karyosom, v němž nedošlo ještě k differencování 
centrioly a zevního jádra. Tento výklad potvrzen je vzhledem jader zcela 
mladých amoeb, jež (obr. 4, 31.)jeví jen centrioly a pásmo jaderní šťávy chro- 
matinu prosté. Je-li tento výklad správným, pak bylo by asi zapotřebí 
obr. 2. vykládat i jako první naznačení oněch cyklických dějů v jádru, 
jež u amoeb ponejprv Hartmannem pozorovány byly. Tyto jevy 
jest tak pojímati, že vychází z centrioly množení chromatinu, jenž pak 
směrem ku periferii je pošinován. 
Nalézáme pak na př. obrazy, kde centriola leží v karyosomu chroma¬ 
tinu prostém, obdaném pásmem šťávy jaderné, jež vykazuje radierní lini- 
nová vlákna, a obklíčeném věncem chromatinových zrnek (obr. 5.) jež 
tedy již v cytoplasmatu uložena jsou. Obraz tento však je dosti pochybný 
a představuje, možná, přeměněnou buňku epithelovou. 
Obraz 6 a 3 náležející zcela nepochybným amoebám jeví jak se 
zdá fási, náležející mezi stadia obrazu 5 a 2. V obrazu 6. nalézáme na hra¬ 
nici karyosomu ještě několik málo chromatinových zrnek, kdežto zevní 
ohraničení pásma šťávy jaderní chová hojně chromatinu. V cytoplasmatu 
objevují se již ve skupinách malá k jádru radierně uložená chromatinová 
zrnéčka. V obr. 3. obdáno jádro již z části dosti silnou vrstvou těchto 
zrnéček. 
