5 
Na obr. 29 znázorněno je vícenásobné dělení jaderní v cystě. Obr. 30 mohl 
by představovati důležité stadium, jelikož by mohl býti vykládán jako 
počátek gametogonního rozpadu cysty (vakuola!). Zda nějaký zbytek 
těla se zanechává, nemohu udati. V obr. 31 jsou vyznačeny útvary, jež by 
bylo lze míti za gamonty, odvoditelné ze stadia s předešlým analogního. 
Všecka právě popsaná stadia jest však s velkou reservou vykládat i, ježto byla 
jen vzácně pozorována a ve směsi s degenerujícími epitheliemi snadno 
jsou možný záměny a klamné výklady. Velmi důležité stadium podařilo se 
mně, jak míním, zachytiti v obr. 32. Představuje, jak z porovnání s erythrocy- 
ty v okolí ležícími vysvítá, malý útvar, jenž obsahuje dvě dobře vyvinutá 
jádra karyosomová a vedle toho ještě dva v bezbarvých dvorečkách uza¬ 
vřené chromátinové drobty. Jak velikost tak i podoba jádra odpovídají, 
jak plyne ze srovnání s obr. 12, následujícímu výkladu. Celý útvar je zřejmě 
velmi dobře zachován ; načež obzvláštní důraz kladu. Neboť myslím, že 
nezacházím příliš daleko, když popsaný obraz pojímám jako právě pro¬ 
běhlé redukční dělení před kopulací. Kopulaění děj sám nemohu však 
bohužel žádným obrazem doložiti. Zda snad útvary jako obr. 21 za kopulu 
považovány býti mohou, neodvažuji se rozhodovati z důvodů již častěji 
uvedených. Za autogamní děje mohou, jak již H a r t m a n n (A. f. Prot. 
24. 1912) upozornil, neprávem býti pokládány degeneracní jevy uvnitř 
buňky amoebové. Takové obrazy, vysvětlitelné abnormální situací popsané 
amoeby, pozoroval jsem velmi často a vyobrazuji dva nápadnější pří¬ 
pady v obr. 16 a 33b, z nichž poslední živě Hartmannovo vyobrazení 
(A f. P. 24. Tab. 16. obr. 31 (recte 32) připomíná. Degeneraění jevy byly 
v mém případě vůbec velmi četné, což je snadno vysvětlitelno. Obzvláště 
objevovaly se degeneracní příznaky na cystách a chro.midiálních zvířa¬ 
tech. Zhroudovatělá jádra, špatná 1 arvítelnost jich, jež by při nedo¬ 
statečném ohledu na možnost degenerace mohly podnítiti myšlenku na 
íysiologickou atroíii jader ev. vznik jich z chromidiálních sítí*); tvoření 
se pigmentu v karyosomu (obr. 34.) a j., byly častým nálezem. Jako 
pravidelný jev mohl jsem konstatováti nepřítomnost jader v útvarech, 
která by mohla býti pokládána za chromidiální zvířata. 
Domnívám se, že jádra jejich byla vyvržena, neboť jich uložení na¬ 
značeno prázdnou dutinou. (Obr. 35, 36, 37, 41.) Skutečnou příslušnost 
těchto buněk nebylo mi lze určití. Mnohdy shledána však v takových 
zvířatech zhroudovatělá (obr. 16, 42) nebo špatně se barvící (obr. 38) nebo 
zase zcela normální, ba dokonce i dělící se jádra (obr. 39.) Mnohé z těchto 
obrazů lze pravděpodobně pojímati jako degenerativní pochody v útvarech 
epithelialních. Domnívám se, že vyhradíme-li si pozdější opravy , jež vzhledem 
ku zmíněným již nedostatkům a mezerám pozorování, jakož i záměnám 
*) Tím nemá, jak se samo sebon rozumí v pochybnost býti brána údaj Hert- 
wiga, Popoffaa j., již tyto důležité jevy na jiných objektech zjistili. Touto 
větou chci jen naznačit i, že jsem nenalezl žádných bezpečných podkladů proto, 
že by podobný děj nastával i u amoeby mnou pozorované. 
V. 
