7 
Poznámky všeobecně biologické. 
Na konec poukázal bych na několik theoretických otázek všeobecně 
biologických, k nimž má pozorování se upínají. Jest to především poměr 
mitosy k amitose, k němuž ony organismy, vyznačené dvojím průběhem 
dělení jaderného poskytují příspěvek sotva nesrozumitelný. Ačkoliv ještě 
stále tu a tam zastáváno je tvrzení, že amitotické dělení nedosahuje téhož 
významu jako mitotické, nemůže přece toto tvrzení u organismu, u něhož 
oba druhy dělení jádra zastoupeny jsou aneho navzájem se střídají, podržeti 
platnost. Uváží-li se, že Gurwitschovi mechanickým zákrokem 
(centrifugováním), Haeckerovi, Natansohnovi aj. chemickými 
vlivy se podařilo mitosu v amitosu převésti, je jasno, že způsob dělení 
jádra závisí od zevních a vnitřních činitelů, jež na průběh dělení orga¬ 
nismu samého a s ním spojené okolnosti (k. př. dědičnost) nemusejí vykoná váti 
žádného vlivu. Vzpomeneme-li si okolnosti, že narkotiky možno mitosu 
amitosou zatlačiti, že narkotika pravděpodobně na lipoidy buněčné pů¬ 
sobí, že ale konečně dle Prowazka (Zool. Anz. 34. 1909. — Biol-Centrtl. 
29, 1909) lipoidům velký význam v morfologii buňky přináleží — pak ne¬ 
bude snad možno domněnku, že závisí způsob dělení jádra na ovládajících 
právě poměrech lipoidů buničných, a priori zamítnouti. Otázka tato bude 
podrobena dalšímu výzkumu, jak zajisté zasluhuje. 
Několika slovy zmínil bych se o vytváření se chromidií, speciálně 
o otázce místa jejich vzniku. Werner a Hartmann vyslovili tvrzení, 
že u Entamoeba histolytica první vznik chromidií z karyosomu odvoditi 
nutno. Tomuto výkladu odpovídají mé obrazy, 8, 6, 3. Hartmann 
vyslovil domněnku, že chromidie vynikají heteropólovým dělením karyc- 
somu, a že se snad vůbec nejedná o žádné pravé chromidie, nýbrž o od- 
škrcení malých totipotentních jader. Tato domněnka souvisí s jeho theorií 
pólyenergidních jader. Jsem dalek toho, abych tuto theorii jejíž oprávněnost 
v celé řadě případů nelze popříti, podroboval kritice, než zdá se mi přece 
odvážným spatřiti v každém od jádra odškrceném fragmentu chromati- 
novém celé malé jádro, když jiné důvody k tomu nenutí. Ostatně souhlasí 
mé obrazy (6, 8) úplně s udáním Schaudinnovým, dle něhož pravé 
chromidie vznikají ze zevního chromatinu karyosomu. 
Správno je, co Hartmann uvádí o okolnosti, že jádro neobsa¬ 
huje nikdy tolik chromatinu, kolik ho později v cytoplasmatu je obsaženo. 
Nutno prý připustiti, že se chromatin rozmnožuje. Ovšem zda se to děje 
dělením, nelze rozhodnouti. Vždyť mohlo by se i na to pomýšleti, že hmoty 
cytoplasmové samy přímo v chromatin proměniti se mohou, asi tím způ¬ 
sobem, jak Růžička byl zjistil pro první zrno chromatinové spor bakterií. 
K tomu poukazovaly by u mé amoeby dvě okolnosti. Poprvé enormní 
množství chromidií, jež konečně těla vegetativních zvířat vyplňuje a jež 
zřejmě ve tvaru chromiol seřazených plastinových vláknech se objevují 
a velmi živě připomínají chondromity známé z jiných objektů. Za druhé 
V. 
