6 
Omezme se v dalším na tři specielní případy, totiž 
1. b x = o 2. b ± = b 2 3. b x = 2 b 2 
a volme spřažení tak těsné, aby bylo (b 2 — co 2 ) 2 proti 4 ó' 2 2 co 2 velikým,, 
takže toto proti onomu můžeme přibližně zanedbati. Mimo to omezme 
se na maximum bližší hodnotě co 2 == b 2 , t. j. na maximum vyšší. 
1. Pro první případ vychází 
co 
2 
l — k 2 
2 k 2 d x 
b~ 
#2 
k 2 d 
Poněvadž i při těsném spřažení zůstane tu k 2 proti 1 dostatečně 
malým, dává případ tento poměry velmi příznivé. 
2. Pro druhý případ, t. j. b ± = b 2 = b vychází: 
Ců~ 
2 b 
V tomto případě jsou poměry málo příznivý. Dekrement útlumu 
klesne jen as na poloviční hodnotu (je-li proti $ 2 značné) a v kruhu 
primárním spotřebuje se značně více energie než v sekundárním. 
3. Konečně v třetím případu, t. j. b ± = 2 b 2 , obdržíme, jestliže za¬ 
nedbáme vyšší mocniny k 2 proti jedničce, 
Gi 
2 
M1 — 2 k 2 ) 
l — k 2 
k 2 d\ + (1 — 2 k 2 ) 2 d 2 
2 + (1 — 2 k 2 ) 2 
á (1 — 2 k 2 ) 2 
Tedy i v tomto případě nabudeme vhodných poměrů. 
Z uvažovaných speciálních případů je možno souditi, že příznivé 
poměry potrvají i pro ty případy, kdy volíme b 2 tak, aby bylo dosaženo 
maxima výkonnosti (t. j. hodnoty W), předpokládaje však, že zůstane b 2 
značně rozdílným od b v 
VII. 
