2 
než všecky recentní rassy psí. Taková forma skutečně také později zjištěna 
v diluviu ruském (z Bologoje) knížetem P. A. Puťatinem a nazvána 
Canis Poutiatini (T h. Studer 2 ). Tato diluviální forma podobá se nej¬ 
více australskému dingo, nebyla asi ještě úplně domestikována a byla jen 
průvodcem palaeolithického člověka na jeho lovech. Teprve později byla 
domestikována a dala původ různým rassám bud přímým vývojem a 
vlivem domestikace, nebo křížením s divokými Canidami (resp. vlkem). 
Přímými potomky byli by: Canis familians intermedius, Woldř. z doby 
bronzové, jenž jest předkem honicích psů v nejširším slova smyslu (ohaři, 
španělé, brak, setter atd.), a C. /. matris optimae Jeitt. (rovněž v době 
bronzové), z něhož vyvinul se čistý pes ovčácký; mimo to z menší formy 
tohoto diluviálního předka, Canis Mikii Woldř., povstal C. /. palnsiris 
Ríitim. z kolových staveb švýcarských (R ú t i m e y e r 1860, 62), jenž 
opět jest praotcem malých rass: pinčů, špiclíků, terrierů, čínského čau-čau 
a některých menších psů polárních. Chrti představují dle Studer a 
domestikací změněné potomky páriů, které možno odvoditi přímo z dilu- 
vialního předka. Ostatní velké rassy psů povstaly křížením s vlkem; 
jsou to neolithický C. Inostranzewi Anučin, ÍK e 11 e r e m pokládaný za 
vlka), jenž je předkem velkých psů eskymáckých (sibiřských a skandi¬ 
návských), psa svatobernardského a novofoundlandského a posléze dogg, 
bulldogů, boxerů a pod.) a C. Lcmeri Stud., pocházející rovněž z neolithu, 
předek hrubosrstého chrta škotského (deerhound) a irského vlkodava. 
O původu jich z křížení divokého psa a vlka svědčí též ta okolnost, že 
ještě dnes skřížením některé primitivnější rassy psí (na př. psa ovčáckého) 
s vlkem dostaneme potomky blízké d.oggám (ať moderním nebo prae- 
historickým) (Th. Studer 1907). 
Tak zdál se problém původu rass psích zcela vyjasněn; avšak 
Maška 3 ) zjistil, že Woldř i chův C. Mikii není nic jiného nežli 
liška a rovněž zbytky, na jichž základě popsán C. hercynicus Woldř., 
dříve již jen za štěně pokládaný, patří lišce (polární). Tím vypadl sice 
jeden dosti důležitý spojný bod mezi psy diluviálními a mladšími rassami 
předhistorickými, ale v celku názor S t u d e r ů v zůstane asi správným. 
Mimo to obohatil Maška faunu českých fossilních Canid nálezem 
druhu Cuon (recte Cyon) europaeus Bourg., ze Srbské sluje u Berouna, 
jenž dosti hojně přichází sice v štramberských jeskyních na Moravě, ale 
z Čech až do té doby nebyl znám. Proti tomuto monofyletickému názoru 
o původu psích rass, jehož hlavním — a skoro jediným — zastancem 
je dnes Th. Studer, stojí názor t. zv. polyfyletický, dle něhož jednotlivé 
rassy psí povstaly z různých druhů rodu Canis L., jejichž charakter i nyní 
2 ) Étude sur un nouveau chien préhistorique de la Russie. L’Anthropologie 
XVI. 1905. — Uber einen Hund aus der paláolithischen Zeit RuBlands. Canis Pou¬ 
tiatini. Zoologischer Anzeiger XXIX. 1906. 
3 ) Diluviální pes v Čechách a na Moravě. Věstník IV. sjezdu českých přírodo- 
pytců a lékařů 1908 . 
VIII. 
