3 
ve své domestikované formě více méně věrně podržují. První s názorem 
takovým vystoupil Geoffroy St. Hilaire, později též L. H. 
J e i 11 e 1 e s 4 ) a N e h r i n g 5 ) se k podobné theorii přidali, a v době 
nejnovější velice houževnatě ji hájí proti Studerovi C. K e 11 e r. 6 ) 
Dle těchto autorů povstaly jednotlivé rassy psí z různých divokých předku 
na různých místech; a tu nej původnějším obyvatelem Evropy je skupina 
špiclů, jež pomocí druhu Canis familiaris palustris Rútirn. ze staveb ko¬ 
lových odvozuje se přímo od šakalů, snad přímo od C. aureus L. 
Poměrně nízko stojící rassou jsou psi ovčáčtí, jejichž tvar ukazuje 
spíše na předky vlkovité; nejspíše uznává se za předka toho indická forma 
našeho vlka zvaná Canis pallipes Sykes. Do Evropy byl zaveden zároveň 
s kulturou bronzovou, jejíž původ klade se do Orientu a zachoval se nám 
z doby té jako C. familiaris matris optimae Jeitt. Třetí forma ze starších 
dob předhistorických, C. intermedius Woldř., povstala snad zkřížením 
obou forem jmenovaných (palustris a matris optimae) a spolu s vlivy ještě 
později zavedených prvků dala původ psům honicím. Pro celou velkou 
skupinu chrtů hledá K e 11 e r praotce v Africe, kde habešský dlouhonohý 
a dlouholebý Canis simensis Růpp. zdá se mu nejspíše vyhovovati před¬ 
stavě předka těchto už ze starého Egypta známých psů. Konečně velké 
rassy dogg, psů svatobernardských a novofoundlandských, bulldogů 
a (zmenšením těchto povstalých) mopsi ů odvozuje od tibetského mastif fa 
(tarače), známého už ze starověku, jenž jest prý nejspíše domestikovaným 
potomkem tibetského vlka (Canis niger Sclater). 
Každý z těchto dvou názorů (monofyletický i polyfyletick}^) má 
prosebe značnou dávku pravděpodobnosti, a rozhodnouti dnes dle pouhých 
znaků anatomických jest velmi obtížno, ne-li nemožno. Snad bylo by lze 
očekávati přesné rozluštění sporu od moderního badání biochemického 
na základě specifických reakcí krevních, v němž s úspěchem pracují 
zvláště Nuttal, Uhlenhuth a j., a jež přispělo již k vyjasnění 
poměrů v jiných otázkách systematických; při našich skrovných po¬ 
měrech vědeckých není ovšem na něco takového ani pomyšlení, ale pro 
nákladně zařízené ústavy cizí bylo by zde vděčné pole pro rozhodnutí 
otázky prvořadé důležitosti. 
Tolik považoval jsem za nutno předeslati aspoň jako nej stručnější 
úvod k vlastní mé práci, neboť, jak řečeno, u nás nebylo dosud o otázce 
o původu domácího psa ničeho uveřejněno, a při zpracování podbabského 
materiálu nutno tuto literaturu znáti. Zabýval jsem se zatím toliko studiem 
lebek, které poskytují vždy nej jistější znaky k určení rassy nebo aspoň 
příbuzenstva k určité rasse (ovšem vedle celkové velikosti a zvláště vý- 
4 ) Die Stamraváter unserer Hunderassen. Wien 1877. . 
5 ) Zoologische Jahrbiicher 1889. 
Ú Die Abstammung der áltesten Haustiere. Zur Abstammungsgeschichte 
unserer Hunderassen. Eine Abwehr geg. Herrn Prof. Tli. Studer. Vierteljahrschr. 
der naturf. Gesellsch. in Zurich. 1903. 
VIII. 
