9 
okolo břehů jezemích; byla tu všude spousta odumřelých kmenů, po 
nichž sice zdejší lidé dostanou se ku předu, nikoliv však necvičený turista. 
S tím srovnává se líčení Hochstetterovo x ), jenž pokusil se podle břehů 
jezerních vystoupiti na V. Javor. Práce Baybergerova 1 2 ) jest 
s to uvésti v omyl, neboť bychom podle ní mohli souditi, že stěna počíná 
u samé hladiny vodní a sice se sklonem 70° (podle Penckovy citace 75°). 
Ve zprávě o exkursi Penckově 3 ) nalézáme první určitější poznámky 
o stěně a tu Penck redukuje sklon stěny na 35—40°. Stěna spadá stupňo¬ 
vitě a spád jednotlivých stupňů tvoří cleavagové plochy, jichž pokračo¬ 
vání ve směru do stěny můžeme pozorovati v řadě otevřených komínů. 
Hořejší plochy zmíněných stupňů jsou kryty troskami stupňů vyšších. 
Penck také konstatoval, že jezero nesáhá až ku stěně, nýbrž že se vzdaluje 
na 200 m od ní. Stopuje Geigenbach směrem nahoru měl za to, že se tu 
snad vyskytne stejný zjev, s jakým se před tím shledal na stěně nad jezerem 
Čertovým, totiž paralelní rýhování. Wagner 4 ) mohl již po stezce, 
kterou pořídili lesníci, dostati se snadněji na stěnu a tu konstatoval, že 
očekávání Penckovo se nesplnilo. ,,Vidíme balvany ohromné jako domy, 
jež se od pevné skály oddělily v kolmých rovných plochách, v poloze jen 
o několik metrů nižší. Mezi nimi vznikly úzké komíny. Paralelní, horizon¬ 
tální směr odpovídal vždy původnímu zvrstvení. Uprostřed širokého pra¬ 
lesa s jeho vlhkou půdou a kapradinami zvýší člověka a hustým porostem 
můžeme pozorovati vysoké stěny skalní, někdy vodou jako jemným zá¬ 
vojem tak povlečené, že v slunci se lesknou. Jsou to skvostné kluzné 
plochy, podle nichž kolmo se hornina odlamuje. Pokračují ještě do pevné 
skály. Rula zde mívá většinou strukturu plástevnou, ježto křemenné, 
jemnozrné a pevné vrstvy střídají se s některými svorovými. Touto struk¬ 
turou jest podmíněno vzezření mnohých kluzných ploch, u nichž tvrdé 
vrstvy jeví úplně Zachovalé ohlazení, kdežto měkké ustupují jako rýhy 
obloukovitě prohloubené/* 
Relativní výšku stěny udával Bayberger na 400 m; při tom ovšem, 
jak již řečeno, asi dvojnásobně přecenil sklon. Také Wagner schematicky 
kreslil profil stěny s jezerem a sice od nej vyšší výšky 1215 m až po výtok, 
při čemž stěna má sklon přijatelný. S tím se však neshoduje text Wagnerův, 
v němž udává bod 1345 m jako největší absolutní, a 411 w jako relativní 
výšku stěny, jejíž relativní výška jenom v největší části blíží se 400 m. 
Jezer ní hráz, tedy právě končina, jež při všech šumavských jezerech 
jest velmi zajímavá, byla zde již za návštěvy Wagnerovy budovami a 
1 HochstetterF., Aus dem Bóhmerwald. Ausserord. Beilage zu Nr. 220 
der Allg. Zeitung, 8. Aug. 1855, p. 3515. 
2 ) Bayberger F., Geographisch-geologische Studien aus dem Bóhmer- 
walde. Gotha 1886, T. 2. 
3 ) Penck, Bohmu. Rodler, Bericht uber eine gemeinsame Excursion 
in den Bóhmerwald, p. 76. 
*) Wagner P., Die Seen des Bóhmerwaldes. Leipzig 1897, p. 29 a n. 
IX. 
