16 
risským. Jest nemyslitelno při mnohonásobném rozpukání algonkických 
vrstev, jež všude v Povltaví, a zvláště v poříčí Kocáby tak výrazně vy¬ 
niká, aby magma portýrů do vrstev intrudující raději si volilo mezery 
mezivrstevní než příčné diaklasy 22 ) menší odpor mu stavící. Diaklasy 
tyto musí býti tudíž mladší než intruse portýrů, což ostatně možno přímým 
pozorováním v přírodě dokázati. Ložní žíly portýrové jsou namnoze pro 
stoupeny příčnými puklinami v témž směru, jako okolní vrstvy (zvi. 
dobře jest to patrno v údolí potoka tekoucího od Bojanovic do Kocáby). 
Druhý důkaz o větším stáří portýrů jest zřetelné zvrásnění porfyrového 
lakkolithového tělesa, na něž jsme v části III. této práce vícekrát upo 
zornili. 
Podle předchozích vývodů představuji si iritrusi portýrů způsobem, 
jak jest na schematickém obrazci č. 3. znázorněno. Přívodný kanál arci 
není v přírodě nikde učiněn přístupným pozorování, jest však nutno ho 
Obr. 3. Ideální průřez porfyrovým lakkolithovým tělesem před jeho zvrásněním. 
z theoretických d.ůvodů předpokládati. Jak bylo lakkolithové těleso por¬ 
týrové při zvrásnění deformováno, vysvítá zřetelně z profilů 1—10 na 
tab. II., ostatně podrobnosti o tom budou ještě ke konci této práce vy¬ 
loženy. 
Vedle portýrů jest algonkické souvrství mezi Mníškem a Davlí pro¬ 
stoupeno místy žilami diabasovými. Diabasy tyto prorážejí vrstvami 
napříč, zpravidla téměř svisle a volí si obyčejně diaklasy směru ssv.—jjz. 
Největší počet diabasových žil v sousedství portýrů najdeme v okolí Davle 
a právě zde na porfyrovém vršku (có. 262) nad Davlí podařilo se mi do¬ 
kázati, že diabas portýrem prostupuje (srv. profil č. 1. a mapu). 
Jsou tedy ložní žíly portýrové v krajině mezi Svato¬ 
janskými proudy a Zbraslaví vedle spilitu závistského, jenž jest stáří algon- 
kického, nejstaršími eruptivními horninami. Podle 
22 ) Prv. R. Kettner: O příčné břidličnatosti v oboru vrstev praekambri- 
ckých mezi Štěchovicemi a Novým Knínem. Sborník klubu přírodovědeckého v Praze 
r. 1911. 
X 
