19 
všude vyskytují se droby a břidlice algonkické v buližníkovité 
horniny nepřeměněné. Dokladů pro to bylo uvedeno v části 
popisné s dostatek. Objevují-li se buližníkovité horniny též v podloží 
nějaké žíly, pak nejsou vázány na tuto, nýbrž tvoří nadloží žíly jiné. 
Odchylek od tohoto konstatovaného fakta jsem nikde neshledal a výskyt 
buližníkových hornin, na čerstvě zoraných polích vždy zřetelně patrných, 
byl mi vždy dobrým vodítkem při mapování porfyrů. 
O obyčejnou kontaktní přeměnu vrstev se tu nejedná. Pro¬ 
dukty kontaktní přeměny jsou horniny adinolovité, šedé barvy 
a rohovcovitého vzhledu, které všude, jak na místech, kde jsou kontakty 
porfyrových žil přístupny, bylo lze dokázati, v úzkých proužcích lemují 
nadloží i podloží porfyrů. Buližníkové horniny však, jak jsme viděli, 
omezují se výhradně na nadloží a tvoří mnohdy pruhy velmi mocné. 
Soudím tudíž na základě učiněných pozorování a z kyselé povahy 
porfyrů, že zkřemenělé černé břidlice v nadloží porfyrových žil jsou pro¬ 
dukty jakési přeměny pneumatolytické. V době tuhnutí do 
prostor mezivrstevních vniklého magmatu vycházely z tohoto do nadloží 
horké roztoky přinášející kyselinu křemičitou, jíž sedimenty byly im- 
praegnovány. 
V. 
Podrobnosti tektonické a morfologické odvozené z učiněných 
pozorování. 
Z vrásněné lakkolithové těleso porfyrové mezi Zahořany a Davlí jeví 
se na geologické mapě jako e 11 i p s a. Vrstvy v nadloží jeho nezachová¬ 
vají koldokola pravidelný směr sv.—jz., nýbrž ukazují zřetelné odchylky. 
Obvyklý směr sv.—jz. zachován jest na sz. od tělesa pouze mezi Rymání 
a Lisnicí (s úklonem k sz.), na jv. od tělesa pak mezi Bratřínovem a Hvozd- 
nicí (s převládajícím úklonem k jv.). Na sev. od Bojová však jsme pozo¬ 
rovali směr vsv.—zjz. až čistě v.—z., úklon příkrý (až 80°) k severu; též 
u Zahořan zdá se, že směr vrstevní se točí. V Davli, na staré silnici do 
Sloupu byl zjištěn směr s.—j., úklon 20° k východu. 
Podle měření těchto nečiní tudíž lakkolithové těleso mezi Zahořany 
a Davlí obyčejnou antiklinálu, nýbrž spíše klenbu ve směru sv.—jz. 
ellipticky protaženou. 27 ) Výklad takového tektonického útvaru jest velmi 
jednoduchý. Porovnáváme-li mezi sebou jednotlivé příčné profily vedené 
porfyrovým tělesem, vidíme, že antiklinála, již nám profily představují, 
není všude stejně příkrá. Kde jest profil veden napříč ústřední žilou 
Desiny, jest antiklinála mírnější, naopak v místech, kde hlavní žíla se 
rozštěpuje v řadu žil menší mocnosti, jest antiklinála příkřejší. Nej- 
27 ) Útvar takový bývá označován zpravidla jako „brachy antikli- 
n á 1 a"; srv. O. Wilckens: Grundzůge der tektonischen Geologie, Jena 1912, 
str. 24. 
2 * 
X. 
