ROČNÍK XXIII. 
TŘÍDA II. 
ČÍSLO 11. 
Funkcionální architektura 
sklovité chrupavky žeberní u člověka. 
Napsal 
Prof. Dr. OTOKAR V. SRDÍNKO v Praze. 
Z ústavu pro histologii a embryologii české lékařské fakulty; přednosta 
prof. Dr. J. V. Rohon. 
Se 4 tabulkami. 
Podporou II. třídy České akademie císaře Františka Josefa v Praze. 
(Předloženo dne 16. ledna 1914.) 
Ze tří skupin podpůrných tkání v těle živočišném byla nejprve 
tkáň kostní podrobena studiu vzhledem k otázce, existuje-li nějaký vztah 
mezi strukturou nebo architekturou tkáně a funkcí její. Bourgery ve 
své francouzské anatomii z r. 1832 kreslí průřez horním koncem femoru 
a soudí, že v ,,čáře tlaku ‘ jsou trámce spongiosy zvláště husté a pevné, 
kdežto mimo onu čáru jsou trámečky jemnější. 
O vazivu naznačil r. 1865 His, že při jeho vývoji hrají mechanické 
momenty značnou roli, neboť působí i na uspořádání elementů i na růstové 
pochody v nich. Kde působí trvalý tlak na vazivo (nebo tah často se opa¬ 
kující), tvoří se fibrosní pruh, šlacha, v níž směr vláken jest shodný se 
směrem tahu. Kde působí tlak, tvoří se fibrosní ploténka vrstevnatá, v níž 
vlákna se kříží v rovině, která stojí kolmo na směr tlaku. Kde konečně 
působí na vazivo napětí — v různém směru po sobě, vyvine se vazivo 
řídké se skříženými vlákny, v němž je hojně hmoty hlenovité nebo tuku. 
Chrupavka byla podrobena studiu v tomto směru teprvé v době 
přítomné, neboť starší autoři byli celkem toho náhledu, že „chrupavka 
není schopna vytvořiti architekturu' (Dekhuyzen). Chci zde podati 
obraz přítomného stavu otázky o funkcionální struktuře podpůrných 
tkání, při čemž stručněji to učiním o kosti a vazivu, zevrubněji však o chru¬ 
pavce sklovité, protože touto jsem se delší dobu obíral a došel k výsledkům, 
které jednak jsem již publikoval jednak v této práci sdělím. 
& Rozpravy: Ro5. XXIII. Tř. II. Čís. 11. \ 
XI. 
