•2 
Funkcionální struktura fibrosní tkáno. 
O této otázce poprvé souborně pojednal r. 1892 S o 1 g e r. Vedle 
názoru H i s o v a, nahoře uvedeného, referuj e Solger o práci Rou- 
x o v ě, která jedná o vazivové struktuře v ocasní ploutvi delphina. Vazi¬ 
vová struktura, Rouxem popsaná, spočívá v systémech vláken, které se 
pod pravým úhlem kříží a typicky jsou zakřiveny. Vznik oné komplikované 
struktury vysvětluje Roux domněnkou, že specifický funkcionální popud 
každé tkáně nebo vykonávání funkce má zároveň trofický účinek, neboli, 
jinými slovy, povzbuzuje k hypertrofii resp. k hyperplasii a že naopak, 
není-li popudu nebo funkce, mizí části tkáňové. Specifickou funkcí vlákna 
vazivového jest podle Rouxe odpor vláken proti tahu, působícímu ve 
směru vláken a proti tlaku, kolmému na směr vláken. Při trofickém účinku 
funkce nastoupí v tom směru, ve kterém síly nej silněji účinkují, aktivní 
hypertrofie, kdežto vlákna uložená v jiných směrech pozvolna mizejí. 
Tento princip má platnost s malými změnami označení právě tak pro 
útvary z kosti, jako z chrupavky nebo jiné tvary podpůrných tkání. 
Ač o normálním životě tkaniv málo dosud se zná, považuje Roux za 
pravděpodobné, že k vytvoření fibrill jest třeba tahu ze zevnějška 
působícího. 
Funkcí fibrosní tkáně zabýval se dále Thurler a vysvětluje 
skladbu jednostranně mechanicky, nevšímaje si ani histogenesy ani buněk 
vaziva. Jako v chuchvalci vaty se tahem dají různosměrná vlákna při- 
vésti do polohy přibližně navzájem rovnoběžné, tak vzniká tahem paralellní 
uspořádání vláken vazivových. 
Solger sám soudí, že ve fibrosní tkáni vystupuje zřejmě funkci¬ 
onální struktura, kterou lze viděti jak na tkáni mezibuněČné tak i v ulo¬ 
žení buněk. 
Funkcionální struktura byla popsána kromě ve šlaše ještě ve fasciích, 
perimysiu vnitřním, ligamentech, ploténkách meziobratlových, bubínku 
ušním, chlopních semilunárních a v ocasní ploutvi delphina, jak nahoře 
bylo již blíže uvedeno. 
Z novějších prací spadají sem dvě experimentální studie žáků Rou- 
xových, a sice L e v y h o ,,o vlivu tahu na tvoření vláknitého vaziva ' a Ka¬ 
ne k o v a o umělém vytvoření margines falciformes a arcus tendinei (obě 
práce z r. 1904). 
Levý prováděl různě modifikované tenotomie šlachy Achillovy 
králíka a došel k těmto závěrům: 
Po jednoduché tenotomii vzniká z mladého bujícího vaziva za vlivu 
silného intermittujícího tahu svalstva s počátku komplikovaně propletená 
jizva, která však později jest přetvořena v strukturu pravidelně, podélně 
a rovnoběžně vláknitou. 
Při tenotomii spojené s neurektomií nervi ischiadici, jest differencování 
buněk s počátku opožděno, protože chybí tah svalu, později však, když 
XI. 
