se sval smršťuje, vzniká jizva jako při jednoduché tenoíomii pravidelně 
podélně a rovnoběžně vláknitá. 
Při tenotomii a exstirpaci části svalu jest differencování buněk 
tkáně v ráně opožděno a vlákna, která se později vytvoří, jsou navzájem 
nepravidelně propletena. 
Jestliže na mladou tkáň předešlého pokusu působil umělý tah příčně 
na osu šlachy, vznikl vazivový provazec mladých vláken, uložených napříč 
průběhu šlachy. 
Ze všeho toho soudí Levý, že mechanický tah podporuje differen¬ 
cování vláknitého vaziva, že dále má vliv na směr vláken vazivových a 
že konečně zachovává při životu vlákna již vytvořená. 
Pro všecky tyto zjevy hodí se Levý mu k výkladu nejlépe theorie 
R o ux o v a, spočívající na trofickém působení funkcionálního dráždidla ; 
Levý opakuje na počátku své publikace (str. 185—194) hlavní věty Rou- 
x o v y o funkcionálních strukturách. 
Kanekovi se podařilo uměle na libovolně zvoleném místě vytvo- 
řiti vazivové útvary typické struktury. Buňky granulací, které jsou v ranách 
fascií a svalů, differencují se v směru převládajícího silného tahu a jest 
proto možno docíliti z indifferentní nebo ještě mladé granulační tkáně 
účelným umělým dráždidlem utvoření libovolného uspořádání. Kde diffe¬ 
rencování tkáně jest již skončeno, tam vytvoření nového útvaru se nedo¬ 
sáhne, nýbrž tkáň působením silného dráždidla atrofuje. — Působí-li na 
řídké vazivo konstantní mechanické dráždidlo, jest ono vazivo nahrazeno 
pruhem vláken, differencovaným oním dráždidlem. K a n e k o soudí, že 
by se daly uměle vytvořiti všecky vazivové útvary, kdybychom dovedli 
napodobiti věrně dráždění, jež organismus sám provádí. 
Funkcionální struktura kosti. 
První kresby o vnitřní architektuře kostí nalézají se ve francouzské 
anatomii Bourgeryově zr. 1832. W a r d ve své osteologii z r. 1838 
kreslí rovněž obraz vnitřní architektury koxálního konce femoru a první 
připomíná podobnost jeřábu s horním koncem femoru, v němž popisuje 
trojí různé skupiny trámců. Architekturou femoru, obratlů, talu a kalkaneu 
obírá se dále Američan W yman r. 1849 a 1857. 
V německé literatuře poprvé obírá se architekturou kostí (femoru 
a tibie) J. E n g e 1, professor anatomie v Praze r. 1851. Dále sluší uvésti 
Angličana G. M. Humphryho (1858) a Němce W. A. Freunda (1861), 
kteří oba, studujíce architekturu kostí, v mnohých bodech správně posoudili 
význam trámců spongiosy. 
Po těchto předběžných pracích přišli v r. 1867 Hermann šl. 
M e y e r společně s Culmannem se svými přesnými pozorováními, 
podepřenými matematickými podklady grafické statiky, kterou C u 1 m a nn 
založil. Wolfi v r. 1870 upozorňuje na práci Meyrovu a zdůrazňuje 
1 * 
XI. 
