o 
nává minimem materiálu nebo podle R o u x e daným materiálem se vyko¬ 
nává maximum funkce. Forma tkání není stabilní a normální, nýbrž exi¬ 
stuje schopnost tkání přijmouti účelnou formu, která odpovídá úkonu. 
Proti Wolffovi vyslovili řadu námitek š 1. Recklinghausen, 
Solger, Zschocke aBáhr. Wolff r. 1899 se hájí proti námitkám, 
připouští, že není všude orthogonalita trámců spongiosy a že některé 
trámce nespadají v trajektorie. Uzavírá však opětně, že tvar kosti za po¬ 
měrů normálních i pathologických jest jaksi matematickým obrazem všech 
požadavků, které na onu kost mohou býti kladeny při činnosti různých 
svalů a při různém zatížení oné části těla. 
Gerbhardt (1901) studoval význam uložení fibrill v zubech. 
Dochází k závěru, že i mikroskopická struktura kostí jest přizpůsobena 
funkci. Autor však klade váhu také na pochody a zákony vývoje. Konečná 
architektura jest resultátem fysiologické reakce tkáně na trofické dráždění 
funkce. 
V r. 1900 vyšla řada prací Albertových, ve kterých popsal 
autor architekturu ulny, radia, humeru, femoru, tibie a fibuly na základě 
důkladnějšího studia než se dosud dělo. Albert vykonal-j menovanými 
kostmi jak celé serie řezů ve všech třeeh hlavních směrech, tak také řezy 
v rovinách šikmých a váhu kladl na studium této otázky na podkladě 
srovnávací anatomie a vývoje. 
T r i e p e 1 (1904) nesouhlasí s Wolffem a považuje názor jeho, 
že zevní i vnitřní struktura kosti spočívá na funkci, za jednostranný. 
T r i e p e 1 praví, že důkaz o shodě trámců spongiosy s trajektoriemi me¬ 
chaniky chybí. Připouští možnost, že v mnohých případech Wolffových 
maximální napětí jest insubstancováno, že však jest třeba podati důkaz 
pro každý případ zvláště. Již Solger upozornil, že stavba kostí po změně 
funkce může zůstati za některých okolností po léta ve starém tvaru. Re¬ 
akce kosti na změnu napětí nastupuje velmi zvolna. 
Dále upozorňuje T r i e p e 1, že při transformaci třeba přihlížeti 
nejen ku tkáni intercellulární, nýbrž také k buňkám, které vykonávají 
činnost kost rušící nebo tvořící a že třeba přihlížeti také k výživě buněk. 
Trajektorielní strukturu uznává Triepel pouze pro hlavičku a krček fe¬ 
moru. Jindy jest často struktura ona zastřena zaokrouhlením úhlů na prú- 
sečných bodech trámců. Podmínkou trajektoriální struktury jest Tr iepe- 
lo v i orthogonalita trámců; kde ta chybí, nelze mluviti o trajektoriální 
struktuře. — Při změně struktury jdou vedle sebe dva děje: snaha po za¬ 
chování starého tvaru a jeho přeměna. Snad věk má vliv na intensitu 
jednoho nebo druhého pochodu. Triepel uzavírá takto: Po nastalé 
změně funkce kostí mohou se části staré struktury uchovati po léta. Nastu¬ 
puje však také řada transformací, která aspoň částečně závisí na změně 
funkce. Na některých místech jest možno, že nastupuje trajektoriální struk¬ 
tura spongiosy kostní, dokázati přímo se to však nedá; na jiných místech 
se trajektoriální struktura jistě nevytvořuje. Architektura spongiosy se 
XI. 
