10 
přímý, či nepřímý a jak se utváří. Postavení buněk chrupavkových do řad 
jest následek té okolnosti, že longitudinální, radiální a tangentiální napětí 
v chrupavce jest převážně neseno v chrupavce hmotou mezibunečnou. 
Nastoupení ossifikace vykládá Thoma takto: Když při vzrůsta¬ 
jícím zatížení kloubnich ploch napětí podélné dosáhne uprostřed diafysy 
určité horní meze, nastoupí za normálních poměrů zvápenatění hmoty 
mezibuněčné. To způsobí zvýšení pevnosti chrupávkové hmoty mezi- 
buněčné na tlak, což chrání nerušený průběh tvoření kosti v oddílu chru¬ 
pavky, jehož hmota mezibuněčná jest zatížena až na hranice svých exi¬ 
stenčních podmínek. Rovněž ossifikace v epifysách počíná na místě nej¬ 
většího zatížení nebo napětí a postupuje na všecky strany ovšem ne stejnou 
rychlostí. Také zakončení ossifikace na hranicích diafysy a epifys závisí na 
podmínkách mechanických. 
M o 11 i e r (1910) referuje o práci Romeisově, který studoval 
vztah architektury kosti a chrupavky při ossifikaci dlouhých kostí králíka, 
žáby a kalkaneu králíka. První trámce kostní souhlasí svým průběhem 
s trámci základní hmoty chrupá vkové. Molier to považuje za odkrytí 
,, mechanické struktury v chrupavce/' o níž Wolf f, Albert,Triepel, 
Friedlánder a j. pochybovali." 
R o m e i s (1910) se nejprve zmiňuje o tom, že na otázku, zda archi¬ 
tektura kostí jest naznačena již v embryonální době, či zda vzniká teprve 
později z materiálu indifferentního, odpovídali dosud badatelé různě. Tak 
W o 1 f f soudil, že ona architektura se zakládá již v kostech intrauterinně, 
tedy před funkcí a že jest tedy zděděna. Kassowitz vystoupil proti 
W o 1 f f o v i a tvrdil, že v prvních stadiích růstu kostí není stopy po 
funkční architektuře a že lze pouze mluviti o architektuře roštové. V diafyse 
rourovité kosti je centrum růstu, od toho se počíná ossifikace a děje se růst 
kosti a proto zbytky chrupavkové hmoty i řady buněk od tohoto místa 
směrem k epifyse divergují. Roux soudil, že je možno, že funkcionální 
struktura v kosti vzniká tak, že kost skládající se s počátku z nepravidelného 
sítiva, jest vystavena tlaku a tahu a že trámce, které spadají do směru 
sil, zmohutní, kdežto trámce ostatní atrofují z nečinnosti. Roux rozeznává 
při vývoji dobu první, kde části se vyvinují na základě potencí zděděných 
a při tom současně vyvinují něco funkcionální struktury, a periodu druhou, 
kde funkce vytvoří strukturu funkcionální a kde k udržení té struktury 
je třeba funkce co dráždidla. S ch midt soudí, že spongiosa kostí embryo¬ 
nálních jest pouze v hlavních tazích podobna kostem dospělým. Albert 
považoval za důležité hledati souvislost mezi hotovou architekturou a 
jejím vývojem. Friedlánder došel k negativnímu výsledku, hledaje 
souvislost onu na popud Albertův, zato však shledal, že embryonální 
chrupavka jest záhy prostoupena cévami, které mají týž směr, jako později 
lamelly kostní. 
R o m e i s studoval ossifikaci tibiae a kalkaneu králíka až do konce 
embryonálního života. Na onom stupni vývojovém, kde celá pozdější 
XI. 
