13 
vexní na jedné straně k dutině dřeňové, jednak konvexní na druhé straně 
k epifyse. Tak vznikají pruhy nebo lamelly základní hmoty chrupávkové, 
které MollieraRomeis popsali jednak jako systém pruhů příčných, 
jednak systém pruhů podélných. Schaffer soudí, jak již r. 1889 se 
vyslovil, že význam embryonální transitorní chrupavky spočívá v tom, že 
roste stejným krokem jako okolní měkké části a že tak zanechává, tvoříc 
model, prostor zvolna rostoucí tkáni kostní. Funkcionální architektura 
v embryonální chrupavce neexistuje, nýbrž toliko architektura roštová. 
Za to v chrupavce permanentní připouští Schaffer funkcionální archi¬ 
tekturu, kterou lze srovnati s architekturou kostí. To zvláště vystupuje 
v chrupavkách, kde je málo základní hmoty. Autor popsal již r. 1896 v chru¬ 
pavkách žaberních ammocoeta morfologickou stavbu vyvolanou mecha¬ 
nismem funkce a upozornil, že i na chemickou skladbu má vliv funkce. 
Architektonické uspořádání základní hmoty v chrupavce žeberní ammo¬ 
coeta podmiňuje elasticitu při ohybu. Rovněž v ploutevních paprscích 
9 y 2 cm dlouhého ammocoeta popisuje Schaffer architekturu chrupáv- 
kové základní hmoty a vysvětluje její vznik mechanismem funkce. Ko¬ 
nečně se zmiňuje Schaffer o konstrukci chrupá vkové hlavičky hu- 
meru žáby. Jsou v ní territoria buněčná a substance interteritoriální v tra- 
jektorielním uspořádání. Odporučuje studovati tento objekt polarisačním 
mikroskopem. Gebhardt sdílí náhled Schafferův a klade váhu na 
poměry napětí, vyvolané růstem. 
Vlastní pozorování. 
Ve sklovité chrupavce embryonální i dětské pozorují se dva typy 
dělení buněčného: dělení buňěk do skupin a dělení buněk do řad. Upozornil 
jsem na to již ve své práci ,,0 histologii a histogenesi chrupavky “ r. 1902 1 ) a 
podrobněji zabýval jsem se tímto zjevem v pozdější práci z r. 1911, :2 ) kde 
pokusil jsem se o výklad, proč nově vznikající buňky chrupá vkové se někdy 
seskupují do okrouhlých skupin, jindy do podélných řad. Materiálem, na 
kterém jsem tuto otázku studoval, byly mi věsmes chrupavky lidské; 
chrupavek jiných obratlovců použil jsem jen ke srovnání. Z lidských chru¬ 
pavek zvláště se hodí chrupavka patelly a chrupavka žeberní z periody 
embryonální, dětské i pozdější. Výsledek mých zkušeností možno shrnouti 
takto: V sklovité chrupavce patelly a žeber nelze poznati v první polovici 
embryonálního života žádného určitého uspořádání buněk. Tyto jsou tvaru 
oválního, polygonálního, vřetenovitého nebo jehlancovitého a jsou nepravi- 
x ) O. Srdínko: Studie o histologii a histogenesi chrupavky II. Rozpr. čes. 
akademie, tř. II. roč. XI., č. 23, v Praze 1902; Beitrag zur Histologie und Histogenie 
des Knorpels. Anat. Anz. B. XXII., No. 20 u. 21, pag. 442. 1903. 
2 ) O Srdínko: O významu isogenetických skupin a řad buněčných v hyalinní 
chrupavce. Věstník kr. č. společnosti nauk v Praze, 1912. (Předloženo 24. listo¬ 
padu 1911.) 
XI. 
