19 
Složky, kterými může architektura býti vyjádřena, jsou: 1. orientace 
buněk, 2. orientace trámců základní hmoty a 3. orientace fibrill v základní 
hmotě. 
Ač hlavním předmětem dosavádních mých výzkumů byla architektura 
chrupavky permanentní, mohu i k prvním dvěma otázkám uvést i již nyní 
některé poznámky. 
Architektura roštová. 
Architektury roštové dotkl se poprvé r. 1880 Kassovitz a sice 
u kosti. Konstatoval, že v prvních stadiích růstu kosti lze těžko mluviti 
o zvláštní architektuře, kterou by bylo možno případně nazvati architek¬ 
turou funkční, že však existuj e pro každou část skeletu zvláštní architek¬ 
tura roštová. Podle Kassovitze nelze odvozovati architekturu dospělých 
kostí od struktury foetálních a dětských kostí. 
Schaffer aplikoval architekturu roštovou také pro chrupavku 
a sice pro periodu ossifikační. Zvápenatělé centrum v chrupavce některé 
dlouhé části skeletu má takovou architekturu roštovou: jest to na průřezu 
kruhovitá, ve skutečnosti kulovitá skupina větších buněk chrupavkových, 
mezi kterými jest uspořádána základní hmota ve tvaru koncentrických 
kulovitých misek (dutých koulí), které jsou spojeny navzájem rádiárními 
příčkami. Protože pak buňky v onom centru se zvětšují i příslušné jim du¬ 
tinky, vzniká tlak celého útvaru na okolí, jehož následek jest, že buňky 
nad centrem a pod centrem zvápenatělým jsou tlačeny do ploch kulovitých, 
takže na průřezu vidíme buňky v obloukovitých řadách, při čemž konvexita 
oblouků směřuje ku koncům části skeletu. 
Podávám na tab. I. obr. 1. příklad takové architektmy zvápenatělého 
centra v metatarsu lidského zárodku. Zvápenatělé centrum rozšířilo se 
právě až k povrchu střední části diafysy, kde vytvořen jest již kostěný 
plášť. Architektura roštová patrna jest do značné vzdálenosti směrem 
k oběma koncům obloukovitými řadami buněčnými a příslušnými oblouky 
základní hmoty, které jsou spojeny radiárními příčkami. 
Úplně shodné obrazy u zárodků lidských nalezneme nejen ve všech 
základech dlouhých částí skeletu, nýbrž i v kostech krátkých jako na př. 
v karpálních, tarsálních, v obratlech, v hlavičkách žeber a j. 
Další osudy a přeměny této architektury podal R o m e i s na obra¬ 
zech, vzatých z ossifikace tibiae a kalkaneu králíka a vyložil je na základě 
schémat v textu publikace obsažených jako architekturu funkcionální. 
Schaffer odmítl tento výklad Romeisův a označil popsané uspo¬ 
řádání základní hmoty jako architekturu roštovou. Pro posouzení dů¬ 
vodů k oběma výidadům musím se přidati ku stanovisku Schaffrovu 
a považuji tudíž s určitou pravidelností uspořádanou základní hmotu 
chrupavky při ossifikaci aspoň z největší části za projev účinku vnitřních 
sil, růstem vyvolaných. Tím ovšem není vyloučeno, že v chrupavce em¬ 
bryonální může býti zjištěna také architektura funkcionální a to zvláště 
2 * 
XI. 
