26 
se křižujíce, dávají vznik oné houbovité vrstvě, považuji tuto vrstvu za 
elastickou vložku, jejíž trámce působí jako pružná péra, zmírňujíce náhlý 
účinek zevních sil a přenášejíce zevní sílu na nosnou vrstvu prostřední. 
Jest možno, že na vytvoření této vrstvy mají vliv síly, které se snaží 
chrupavku kroutiti kol její dlouhé osy. 
Zevní vrstva pod perichondriem nemá podle našeho soudu strukturu 
funkcionální, sloužíc toliko spolu s perichondriem ke spojení chrupavky 
žeberní s tkání okolní. 
Ještě jednu důležitou okolnost dlužno připomenouti: Popsaná archi¬ 
tektura vyskytuje se v žeberní chrupavce zřejmě oploštělé; čím více jest 
chrupavka žeberní ploténkou s určitě vyznačenou přední a zadní plochou 
a s hoření a dolení hranou, tím určitěji v ní najdeme popsanou architekturu. 
Čím více se příčný (sagittální) průřez chrupavkou blíží kruhu, tím více jest 
ona struktura neurčitou. 
Nevěnoval jsem při hořejším výkladu žádné pozornosti silám, kterými 
kontrakce jednotlivých svalů účinkují na chrupavku. Podle mého mínění 
nejsou tyto síly v jednotlivých bodech, kde na povrch chrupavky tahem 
působí, takové intensity, aby mohly na celkovou architekturu chrupavky 
zvláště v její prostřední vrstvě míti vliv. Jmenované síly mohou vyvolati 
určité struktury pouze v perichondriu a snad v povrchní vrstvě chrupavky. 
Vnitřek chrupavky žeberní dlužno považovati za celek, na jejíž strukturní 
orientaci účinkuje toliko stále se opakující síla, jakou jest stlačování chru¬ 
pavky při dýchání a pak tlak ze zevnějška na klenbu hrudní. 
Podle podaného výkladu jest chrupavka žeberní nejvíce vyzbrojena 
na tlak, účinkující na ni od konců v dlouhé její ose od hranic její v kostí 
žeberní a hrudní. Za to lze dedukovati, že na tah v dlouhé ose jest slabě 
zařízena. Je-li tomu tak, musí býti štěpitelnost chrupavky napříč dlouhé 
osy její velmi značná, kdežto paralelně s osou dlouhou žádná neb nepatrná. 
Budu míti v dalším pojednání příležitost popsati pokusy se štěpitelností 
chrupavky žeberní, které naši theoretickou dedukci úplně v praxi potvrzují. 
Shrnu-li výsledky dosavádních svých pozorování o architektuře 
hyalinní chrupavky v přehled, zjistil jsem: 
1. V typické hyalinní chrupavce žeberní u člověka nalézáme vždy 
totéž určité uspořádání základní hmoty i buněk. Uspořádání toto jest 
shodné v každém věku člověka a objevuje se již v posledních měsících doby 
embryonální. 
2. Uspořádání základní hmoty na řezech horizontálních a sagittálních 
(u těchto nepřihlížejíc k hoření a dolení hianě) jest obdobné a záleží z 5 
vrstev: dvou povrchních s trámci paralellními s perichondriem, dvou násle¬ 
dujících stiuktury houbovité a jedné vrstvy prostřední, největší část 
tlouštky chiupavky žeberní zaujímající, s hlavními trámci orientovanými 
kolmo na obě perichondria. Na řezech frontálních viděti jest, že ony trámce 
jsou stěny dutin, protáhlých ve směru dorsoventrálním. 
XI. 
