i 
Štěpitelnost chrupavky mečovitého výčnělku rovněž se shoduje 
v zásadě s chrupavkami ostatními a také struktura její, jak z toho bylo 
lze souditi, jest shodná. Kromě toho však z obrázku 9. na tab. Tli. jest 
patrno, že orientace v chrupavce a v sousední kosti jest stejná a že tedy, 
ač se jedná o různý tkáňový materiál, princip konstruktivní v chrupavce 
i v kosti jsou v určitém vztahu. Při chrupavce, která jest méně pevná 
než kost, jest přirozeně použito quantitativně více materiálu než při 
kosti. Dotýkám se zde těchto okolností pouze stručně, neboť chci ve 
zvláštním pojednání se obírati otázkou, jaký jest vztah mezi konstruk¬ 
tivním principem částí skeletních, složených z chrupavky a částí slože¬ 
ných z kosti. 
❖ * 
Ze všech fakt, dosud různými badateli zjištěných, jest myslitelno, 
že vznik určité tkáně jest v kausálním vztahu k funkci její. Tkáně tahové 
jsou v první řadě vytvořovány tahem, tkáně tlakové tlakem, není však 
pochyby, jak Triepel hned k tomu poznamenává, že k tomuto 
jednomu tkánětvornému momentu přistupuji ještě jiné. 
Jednoho však nesmíme zapomenouti, přijmeme-li možnost, že 
tkáň jest určována druhem a velikostí napětí, totiž té skutečnosti, že 
ona napětí jsou zcela jiná u dospělého a dítěte než v době embryonální. 
Vidíme-li proto určité struktury, které v době dospělosti pokládáme za 
funkcionální, vystupovati již v době embryonální, kdy o funkci nelze 
v takovém rozsahu ještě mnoho mluviti, není možno než v četných pří¬ 
padech vypomoci si hypothesou, že ony struktury nepovstávají teprvé 
znovu při vývoji ontogenetickém, nýbrž že získány byly během phylo- 
genese a dědičností byly přeneseny na nové individuum. Jak z mé publi¬ 
kace vysvítá, při vzniku struktury v chrupavce žeberní nebylo by třeba 
vypomáhati si touto hypothesou, nýbrž stačilo by vysvětlení oné struktury 
funkcí při vývoji individuálním. 
A jak si jest představovati přímý účinek funkce (napětí) na vznik 
struktury tkáně? Není pochyby, že napětí účinkuje jak na buňky, tak 
na základní hmotu pojiv. Protože však tato jest časově sekundární sou¬ 
částí tkáně, účinkuje napětí časově dříve na buňky a teprvé později také 
na hmotu mezibuněčnou. 
O způsobu dějů, které nastupují v buňce mechanickým vlivem, 
vyslovují někteří badatelé hypothesu, že v živé buňce děje se pohyb mo¬ 
lekul neb komplexů molekulárních a zevním mechanismem že onen pohyb 
lze změniti. Dá-li se onou změnou pohybu popud k tvoření tkáně nebo 
metaplasii, lze očekávati, že největší dimense tvořených tkáňových ele¬ 
mentů bude souhlasiti se směrem napětí, čímž se dává základ určité orien¬ 
taci, patrné v chrupavce sklovité na buňkách i na hmotě mezibuněčné. 
XIII. 
