6 
Tak vzniklo takové zaoblení válu, že to skutečně snadno svádí k úsudku, 
spatřovati v takové dokonalosti práci lidskou; j est to mimo vši pochybnost 
moréna. Analogicky ostatním jezerům šumavským jest odtok ve směru 
dolů provázen spoustou nesmírných trosek (von enormen Trúmmer- 
haufen begleitet)." Bayberger nemá žádnou mapu j. P., uvádí však 
příčný profil od vrcholu Polední hory ve směru od jz. k sv. přes jezero 
(P. 2), při čemž stěna spadá v sklonu 75°, jezero má konický tvar s nej¬ 
větší hloubkou 30 m a odtok Jezerním potokem děje se ve sklonu 11°. 
Petrografickou charakteristiku břehů studoval Dr. Wagner r. 1896. 1 ) 
Stejně jako Hochstetter konstatuje, že se zde nalézáme na důležité hranici 
petrografické. Hochstetter označuje jižní část stěny jako z ruly a slídnaté 
křemencoví té břidlice, ale podle Wagnera byly výbrusy úplně bez živce, 
takže musíme zde mluviti o svoru. ,,Jest tu hojně biotitu a muskovitu, 
ale muskovit Často tak roztříštěn a zvlákněn, že jej můžeme označiti spíše 
jako sericit; také cirkony a apatity vyskytují se v hornině; křemen pravi¬ 
delně přimíšený tvoří silné lože. Místy vytvořuje hydroxyd železitý rudé 
zabarvení. Čistou křemencovitou břidlici bylo lze konstatovati pouze 
v balvanech, nikoli však v pevné skále. Svorové vrstvy zapadají N. 100° E. 
a lysá místa jeví zapadání 50° ku jezeru. Veliký výstupek svoru vyčnívá 
se sklonem 40—45°, ano místy i 60°. Potom skály trochu ustupují, aby 
zase znovu podruhé vyrazily v křemité břidlici a potřetí v značně 
tvrdé žule (sklon 45°). Marně hledáme nějaký topografický ohlas této změny 
horniny, již lze ostře sledová ti až po samu hladinu vodní. Svor i žula 
tvoří stejně utvářené útesy. Dva vnějškem podobné výběžky obklopují 
jezero v jihu a v severu; ovšem jest zde žulová strana více balvanitá. Na 
východní straně setkáme se konečně s onou klasickou balvanitou hrází, 
jež dosud byla na první pohled každému nápadnou. “I prof. Laube, jenž 
po několik prázdnin prozkoumával Šumavu a s velkou skepsí se Wagne- 
rovi vyslovoval o ledových stopách na Šumavě, zde přece připouští „einen 
Firnmoránencharakter/' ,,Asi na 3 m zvedá se tato hráz od hladiny. 
Mohutné balvany žuly, svoru a křemencovité břidlice, spojené volnou 
vrstvou humusovou, skládají tento val, jenž spadá vně jezera asi na 10 m 
a jest v okolním terrainu tak znatelným jako žádný jiný na Šumavě. Při 
odtoku jest dnes uměle vyzděn, tak že lze jezero dosti vysoko nastaviti. 
Zde jezerní potok řítí se přes mohutné spousty balvanů. “ 
Wagner připomíná, že ,,nádherný vysoký les“ korunuje tuto hráz. 
S tím sotva lze souhlasiti. Ještě dnes tento les celkem velmi málo imponuje. 
Jezerní břehy jsou pokryty smrkovým lesem nevelkého stáří — větší 
stromy jscu asi od velkého polomu, 35—40 let staré, ostatní mladší. 
Celá hráz jest pokryta takovým lesem, jenom několik výminečně starých 
smrků, asi přes 70 let starých nalézá se u odtoku. 
ů P. Wagner, Die Seen des Bóhmerwaldes. Leipzig 1897, p. 49. 
XVI. 
