2 
nazývá Sokolské hory, Zahálka (s. 78) méně případně Turnovské skály. 
Na j. od Libuňky pne se 2. Hruboskalská vysočina až k těsnému údolí potoka 
Žehrovky. Na jv. následuje méně rozsáhlá vyvýšenina, korunovaná štíh¬ 
lými jehlany Trosek, již chceme se Zahálkou nazývati 3. Troskovicko. Ještě 
dále v tomto směru následují 4. Prachovské skály, na jz. od Hruboskalské 
vysočiny pak 5. Žehrovský les s kuželem Mužské Hůry. Pískovec vyvýšenin 
ještě dále k j. vystupujících, Velisského hřbetu, Markvartické a Chlomecké 
vysočiny, je prostoupen četnými a silnými vrstvami slinu. V nich nedo¬ 
chází k vývoji forem, pro kvádrové oblasti charakteristických. 
Pozoruj eme-li některou z vyvýšenin dříve vypočítaných z větší 
vzdálenosti, zdá se nám, že tvoří plosinu, obyčejně v některém směru 
mírné skloněnou. Na okrajích však spadají tyto plošiny poměrně příkře, 
někdy též ve stupních ku podloze ohraničujících je údolí. Zvláště případné 
se mně zdá srovnání takových vypnulin s víky rakví. Když však přichá¬ 
zíme blíže, vidíme, že tyto plošiny jsou rozbrázděny četnými, více méně 
hlubokými roklemi, které jsou poměrně úzké a mají příkré steny. Těmito 
roklemi jsou vyvýšeniny roztrhány na mnoho malých částí. Tak v Pra¬ 
chovských skalách na jz. nacházíme plochý hřbet ve výši asi 440 m. Na 
s. odtud jsou menší plošiny Na Vodách a Hrádek, asi 430 m. Ještě dále 
v tomto směru, za Pařezskou Lhotou, vypíná se táhlé návrší něco málo 
nad 400 m. Proto díváme-li se na Prachovské skály od z., vidíme v nich 
plošinu k s. skloněnou. Troskovicko jest okrouhlá vysočina se sráznými 
okraji, ale na povrchu jen mírně se zvedající k úpatí vlastních Trosek; 
rokle běží většinou od okraje paprskovitě ke středu, ale nesahají daleko. 
Sokolské hory jsou plošinou, k s. a v. zdviženou. Na j. mají 320—360 m 
výše, na s. ve vrchu Sokolu dosahují 559 m. Hruboskalská vysočina má 
na s. 390—400, na j. 340—350 m, uprostřed, na s. od zámku Hrubé skály 
však 424. Plošina Žehrovského lesa si zachovává v celku od v. k z. stejnou 
výšku, 350—360 m. 
Tu a tam je pravidelnost těchto plošin přerušena návršími podoby 
kuželovité nebo kupovité. Takovým návrším je Mužská Hůra, pnoucí se 
do výše 462 m (70—90 m nad pískovcovou plošinou Žehrovského lesa), 
ve Hruboskalské vysočině Vyskeř, 465 m (asi 60 m nad okolní plošinou), 
pak malé, pouze asi 5 a 10 m nad jihozápadní hřbet Prachovských skal 
vynikající kužely Malé a Velké Svincice (452 m absolutní výše). Tato 
návrší, podobně jdikoTrosky (vrchol vyššího zobou jehlanů, Panny, 514 m), 
jsou vzhledem k pískovci úplně cizorodá, jsouce složena z čediče. 
Budiž ještě uvedeno několik cót, označujících výšku podlohy ve 
hlavních údolích. Údolí Jizery, které lze zhruba označiti jako západní 
hranici naší oblasti (z význačných partií pískovcových jen t. zv. Drábovna, 
naproti Sokolu, leží na západním, pravém jejím břehu) se sklání ze 261 m 
na s., u Malé Skály, na 211 pod Mnichovým Hradištěm. Údolí Václavky 
ze 330 u vsi Václavi na 270 při vtoku do Libunky. Tato se spojuje s Jizerou 
ve výši 244 m. Žehrovka má u Mladějova, kde vstupuje do kvádrové oblasti 
XIX. 
