3 
(jižní výběžky Troskovicka), asi 275 m výše, při ústí do Jizery 228. Široká 
Vokšická dolina , oddělující Prachovské skály od Velišského hřbetu, leží 
na j. od Svinčice ve výši 285 m, na východním konci, kde ústí do úvalu 
Cidliny, asi 260. ^ Vidíme z toho, že relativní výšky pískovcových vyvý- 
šenin, i s čedičovými homolemi na nich nasazenými, nejsou veliké. Největší, 
asi 300 m, je na s. (Sokol), uprostřed činí 200—250 (Mužský, Trosky),' 
na j. méně než 200 (Přivišín, na v. ód vlastních Prachovských skal). Třeba 
tedy naši oblast označiti jako pahorkatinu. 
Uložení pískovcových a shnitých vrstev zdejších s výjimkou Sokol¬ 
ských hor neliší se znatelně od vodorovného. Jsou sice též místní od¬ 
chylky zvláštního rázu, ale o těch promluvíme později. Tu a tam možno 
pozorovati vržení, většinou menších rozměrů. 
Mocnost čistě pískovcových souvrství činí podle Zahálky (s. 150) 
pod Mužskou Hůrou, Vyskří a u Valdštejna asi 90 m, u Hrubé Skály a So¬ 
kola asi 120 . Podobně v Prachovských skalách, na jz. u Svinčice, kde je 
pískovcové souvrství nejlépe zachováno, odhaduji mocnost jeho na 120 až 
13 ° m. Plošný rozsah kvádrových partií zdejších činí asi 200 kw 2 . 
v Pískovce a s nimi souvisící sliny této oblasti byly všemi geology, 
kteří se jejich studiem zabývali, pokládány za nejvyšší a tedy nejmladší 
obzor české křídy. K r e j č í (s. 45) a Frič (a) je označují jako Chlo- 
mecké pískovce. Bývají nyní parallelisovány s oddílem Emscher svrchní 
křídy (mezi turonem a senonem; Sturm, s. 41, 47_52). 
2. V oblasti Broumovsko-Kladské zaujímají kvádrové pískovce střed 
ploché synklinaly, tvořené vrstvami kamenouhelnými, permskými a kří¬ 
dovými. Na z. od míst Adersbachu a Teplic (Wekelsdorfu) tvoří vyvý- 
šeninu elliptického půdorysu, jejíž stěny se příkře zvedají nad mírně 
zvlněnou oblast opuky. Vyvýšenina tato je prorvána přečetnými roklemi, 
na okrajích pak místy úplně rozkouskována na tisíce věžovitých nebo 
pilířovitých skal. To jsou světoznámá ,, skalní mésta (l , nazvaná podle sou- 
sedních, výše jmenovaných míst. Nej vyšší, na j. strmící vrchol této vy¬ 
výšeniny, Storchberg , dosahuje 784 m, kdežto podloha údolí Metuje, jež 
ji na v. obtéká, sestupuje asi s 500 (u vchodu do Adrsbašských skal) na 
464 w (u nádraží Teplického); je tedy relativní výška této vyvýšeniny 
skoro stejná jako u Sokolských hor. Na v. i na j. od ní pnou se menší iso¬ 
lované vyvýšeniny (Holstenberg, Ostaš a j. v.), též silně rozčleněné, jejichž 
vrchní část je z kvádrového pískovce, spodek však z opuky, ač zakryt 
sřícenými balvany pískovcovými (Flegel, s. 126). Z kvádrů se skládá dále 
úzký hřbet na v. odtud, Polické steny (Kořistka, s. 105) neboli Falken- 
gebirge. Na slemeni tohoto hřbetu a v údolích na povlovnějším jihozá¬ 
padním svahu (Kovářova rokle a Pánova cesta), setkáváme se s týmiž 
íoimami jako ve ,,skalních městech". Na mohutné plošině Hejšoviny, 
]iž na půdě Kladské, je nižší a vyšší souvrství pískovce, jež jsou oddělena 
od sebe opukou o značné mocnosti. Vyšší kvádr tvoří vlastní Velkou a Malou 
Hefsovinu (919 a 896 m), vynikající velmi sráznými stěnami, kdežto 
l* 
XIX. 
