4 
témě jejich je ploché, tak že mají typický tvar stolových hor] 1 ) i do nich 
však jsou místy zaryty hluboké rokle. Z kvádru je konečně ve své svrchní 
části složen též na z. od Hejšoviny se pnoucí, víku rakve podobný Bor 
(německy Spiegelberg). V severozápadní části j eho hřbetu nachází se blu¬ 
diště chodeb, zvané ,,Wilde Locher“. 
Mocnost pískovce ve skalách Adrsbašsko-Teplických činí jistě aspoň 
150 m, na Hejšovině u spodního obzoru 60—80, u svrchního skoro 100. 
Rozlohu kvádrové oblasti při značném rozkouskování není snadno určiti, 
ale myslím, že nečiní více než 60 km 2 . 
Spodní kvádr na Hejšovině a ve skalách Adrsbašsko-Teplických 
je o něco starší než Chlomecký, totiž středoturonského veku; svrchní Hejšo- 
vinský pravděpodobně náleží Emscheru , jako Chlomecký. 
3. V Saském Švýcarsku pískovec tvoří rozsáhlou plošinu rozbrázděnou 
roklemi (,,Grúnde f ‘) řek a potoků. Místy se nad tuto plošinu zvedají pří¬ 
krými stěnami vyvýšeniny, většinou nepříliš rozsáhlé (,,Steine“). Některé 
mají podobu stolových hor (Konigstein, Lilienstein), jiné více rozkousko- 
vané připomínají v miniatuře velehorské štíty a turné (Schrammsteine). 
Na levém břehu labském jsou tyto vyvýšeniny isolovány, na pravém mezi 
Žandavou a Jetřichovicemi splývají v jednotný pás. Nej mohutnější 
vyvýšenina celé oblasti je Vysoký Sněžník, 721 ni. 
Mocnost pískovce obnáší podle Hettnera místy nejméně 300 m, 
rozloha asi 450 km 2 ; hlavní souvrství jeho je věku středoturonského. 
II. Složení a vznik kvádrového pískovce. 
Kvádrové pískovce ze všech tří popsaných oblastí jsou si až na malé 
výjimky tak podobné, že vzorky jejich nelze rozezná ti. 2 ) Skládají se vět¬ 
šinou z drobných zrn křemitých s malým množstvím kaolinického , neb méně 
čistého jílovitého tmelu. Zrnka křemene, z nichž zvláště větší bývají zaoblena, 
menší, o průměru 0 - 1—0*3 mm obyčejně ostrohranná, nejčastěji nepřesahují 
velikostí zrnka máku, řidčeji, ač aspoň v oblasti Jičínsko-Turnovské ne 
zrovna vzácně, vyskytují se též zrna velká asi jako hrách. Zahálka 
uvádí (s. 128, 132 a 147), že na s. jejím přicházejí na dvou místech též 
oblásky velké jako lískový ořech; sám jsem dosud těchto hrubých pí- 
skovoů neviděl. Křemen zrn je nej častěji bezbarvý, řidčeji našedivělý neb 
načervenalý. Příznačné zbarvení pískovců pochází však většinou od tmelu. 
Je-li čistěji kaolinický, dotyčný kus horniny nabývá barvy bílé. Téže 
barvy dodává pískovci tmel vápnitý a křemitý, které se však vyskytují 
zřídka. Kde je ke tmelu přimíšen limonit, barva je nažloutlá neb světle 
hnědá; tyto dva odstíny vídáme u kvádrů nej častěji. Kysličník železitý ko- 
x ) Partsch (s.72) nazývá Hejšovinu ,,nejčistší stolovou horou celého Ně¬ 
mecka' ‘. 
2 ) Velmi podobné jsou jim z části též pískovce cenomanské. 
XIX. 
