7 
to není v té příčině bez významu na povrchu skal se usazující sádrovec 
a kamenec, avšak k tomu se vrátíme později. 
Naproti tomu zřetelné jsou účinky větrání mechanického. Z jeho 
mnohonásobných činitelů můžeme uvésti v první řadě mráz. 1 ) Mrznoucí 
voda v pórech, zvláště jemnějších, se roztahuje, tím zmenšuje soudržnost 
horniny a udrobuj e zrnka z ní (H i r s c h w a 1 d, s. 394). Ale současně účinkuj e 
týž faktor stejným způsobem v měřítku mnohem větším, zvětšuje starší 
trhliny a utrhuje tak někdy i velké balvany ze skály. Méně vydatný, jako 
v našich krajinách vůbec, je účinek střídání teploty. 
Pozornosti zasluhuje dále mechanické působení dešťové vody, jež do¬ 
padá na pískovcové skály. Působí nejen na povrchu, nýbrž též v nitru jich, 
neboť se z velké části ztrácí v pórech horniny. Podle Hirschwal- 
d o v ý c h pokusů (s. 216 a 218), které ovšem nevyhovují zcela podmínkám 
v přírodě, kvádr se Saského Švýcarska může pojmouti do pórů množství 
vody, jež činí asi 8% jeho váhy, kdežto žula 0 - 4—0-6, hlinité břidlice 
0*4—1*0%. Jen při velkých lijácích vídáme prouditi vodu též na povrchu 
pískovcových plošin. Velmi brzo po dešti mizí všecka v pórech pískovce 
nebo v písku, který pokrývá v kvádrových oblastech značné prostory, 
třeba obyčejně osazen rostlinstvem. Proto pískovcové oblasti jsou svým 
suchem pověstné. Dráhy v nitru pískovce, jimiž se takto vssátá voda 
bere, liší se ovšem značně od sítě trhlin, které nacházíme ve vápenci, jak 
lze při vlastnostech pískovce předem oČekávati a prohlídka umělých 
zářezů snadno dotvrdí. Není tu podzemních dutin se silnými toky vod¬ 
ními, s jakými se setkáváme v krasových oblastech. Voda se táhne úzkými 
průlinami nad podlohou pískovce, sledujíc její sklon, zcela tak, jako proudy 
spodní vody v písčitých neb štěrkových nánosech řek, tvoříc podobnou 
„hladinu**. Kde přijde vsáklá voda na neprostupná, jílovitá neb slinitá 
mezivrství, odtéká po nich ven. Avšak při tom vyplavuje částečky tohoto 
mezivrství, podobně jako u jílovitého tmelu. Bylo již řečeno (s. 6.), že 
během času se takto vyplavují celá jílovitá mezivrství, a voda potom pro¬ 
sakuje hlouběji. Silnější prameny se vyskytují nevysoko nad neprostupnou 
podlohou pískovců na okraj nich svazích, nebo ve hlubších zářezech údolních, 
zkrátka tam, kde hladina spodní vody vychází na povrch zemský. V oblasti 
Jičínsko-Turnovské obyčejně sliny neb čediče pod pískovcem ležící za¬ 
vdávají podnět ke tvoření pramenů. Často pak vidíme, jak voda nad ta¬ 
kovouto neprostupnou podlohou prosakuje ne v jednom prameni, nýbrž 
na všech stranách, jako ze stlačené mycí houby. 
Ať se táhne nitrem, neb oplachuje povrch pískovcových skal, voda 
vyplavuje jílovitý tmel a tím uvolňuje zrnka křemene. Budeme míti níže 
příležitost poukázati na důkaz, že na povrchu není tato činnost příliš 
intensivní, ale tu a tam se jeví její účinky přece. Na Kladském Boru, jakož 
Ů Bohužel nebylo mně dosud možno navštíviti některou kvádrovou oblast 
v zimě a tak přímo pozorovati účinky mrazu. 
XIX. 
