u 
již řečeno, že je méně resistentní než pískovec a proto není myslitelno, 
že by byl již před obdobím výbuchů sopečných vynikal nad okolí, jako 
nyní. Musíme se proto domnívati, že průměrná úroveň povrchu zemského 
ležela tehdy ve stejné nebo něco větší výši než povrch těchto pískovců 
(400—440 m). 1 ) Čedičové homole samy jsou silně denudovány. Nikde 
v jejich okolí není stop láv ani tufíů, poznáváme v nich jen ztvrdlou výplň 
kráterů nebo hmotu, která ztuhla ještě hlouběji pod povrchem zemským 
a teprve pozdější denudací byla odkryta. 
Bylo již řečeno, že mezi roklemi nacházíme malé plošiny, z nichž 
se sousední svou výškou obyčejně značně blíží. Je na snadě tyto plošinky 
v mysli spojiti a obdržíme pak mírně zvlněnou pahorkatinu. Ježto pak 
na některých nižších návrších jsou značná lože říčního štěrku, můžeme si 
snadno představiti na těchto místech mělká údolí, k nimž se stráně pa¬ 
horků mírně sklánějí. Zkrátka, dojdeme tak k obrazu značně dozrálé 
topografie a lehce můžeme v něm viděti skutečnou minulost naší krajiny, 
než znovu oživená erose vyryla rokle a vytvořila nynější relief. Kdyby 
se jednalo o vrstvy, v nichž větrání a erose pracují normálním způsobem, 
pak by, myslím, nebylo proti takovému výkladu námitek. Ale postup 
těchto činitelů v kvádrových oblastech není normální, jak bylo v před¬ 
cházejících odstavcích ukázáno. Všecka zkušenost ukazuje, že i poslední 
zbytky kvádrových vyvýšenin zachovávají si příkré boky 2 ) a potoky ne¬ 
tekou po povrchu jejich, nýbrž jsou do nich zaryty v roklích. Podmínky 
těchto zvláštností existovaly jistě aspoň od doby oligocenní, kdy byly 
pravděpodobně vytvořeny svislé pukliny. 
Dotkněme se krátce právě zmíněných loží štěrkových. Na několika 
místech na plošinkách Hruboskalské vysočiny, u vsi Krčkovic a samoty 
Stadel (na v. od Vyskře) ve výši asi 380 m, au Drahoňovic na s. odtud 
asi 400 m vysoko jsem našel větší množství oblásků, o nichž se zmiňuje 
též Zahálka (s. 113a 142), a které nedopouštějí pochybnosti, že byly 
sem přineseny tekoucí vodou. Tyto nálezy jsou však úplně isolovány, 
nejspíše asi jen poslední zbytky nánosu někdy mnohem rozsáhlejšího a tak 
nelze z nich ničeho usuzovati o toku řeky, která je nanesla. Mnohem sou¬ 
vislejší štěrky nacházíme na Velišském hřbetě, jehož povrch se nám jeví 
jako podle pravítka nakreslený, odmyslíme-li si ovšem čedičové homole 
Veliš a Loretto. Můžeme tento štérk sledovati ve výši 360—370 m od 
Loretta až za ves Štidla v mocnosti 6—10 m. Velmi podobné štěrky na¬ 
cházíme na táhlém hřbetě východně od Sobotky, mezi Zajakuramia Sté- 
blovicemi ve výši 375—380 m, mocnost jeho je 4—5 m. Uložení tohoto 
0 Byla-li před tím naše oblast denudací zarovnána až ke stadiu peneplainu, 
jako ve stejné době střední Čechy, nemohu zatím s určitostí rozhodnouti. Avšak s ohle¬ 
dem na neklid půdy v bezprostřední blízkosti při zvedání Sudet, jež snad spadá též do 
doby oligocénní, se mně to nezdá příliš pravděpodobno. 
2 ) Tak na př. malé partie cenomanských pískovců v okolí Prahy, na př. na 
Vidovli, pnou se příkrými stěnami nad své okolí. 
XIX. 
