19 
vidla lépe vyvinuta, Na užších pilířích skalních bývají někdy takové 
otvory proraženy naskrz (tab. III., 1 ) a tak vzniká přirozené okno. Pod- 
loha těchto výklenků bývá někdy vodorovná, někdy však se též mírně 
zvedá do nitra skály. V některých případech jsou výklenky tak blízko sebe, 
že oddělující je část stěny se súží na sloupek, často uprostřed zvláště tenký 
(„přesýpací hodiny"). Dutiny tyto vnikají často 1 m i hlouběji do skály, 
ale pak končí slepě, právě tak jako výše popsané rourko vité otvory. Často 
je jejich podloha pokryta dosti silnou vrstvou písku. Někdy nabývají 
takové výklenky tak značných rozměrů, že je musíme zváti jeskyněmi. 
V Saském Švýcarsku je jich větší počet (H e 11 n e r, a, s. 295), v oblasti 
Jičínsko-Turnovské však, pokud vím, pouze jeden zasluhuje toho jména. 
Nalézá se ve „skále sv. Prokopa" při cestě ze Sedmihorek na Hrubou 
Skálu a nemá mnohem více než 2 m délky. Snad též brány ve skalních 
stěnách, jako Převyšská, vznikly spojením dvou velkých výklenků z opač¬ 
ných stran do skály se prohlubujících. 
V oblasti Jičínsko-Turnovské nejvíce oplývá takovýmito výklenky 
vysočina Hruboskalská, zvláště v severní své části. Ale ani v některých 
částech Prachovských skal (v Laholi) a v okolí hradu Kosti nejsou vzác¬ 
ností. Velmi mnoho jsem jich viděl v různých částech Saského Švýcarska 
(Bastei, okolí Převyšské brány, Schrammsteine); rozhodně řidčeji se vy¬ 
skytují v oblasti Broumovsko-Kladské, ač ani tam je nelze nazvati vzác¬ 
ným zjevem. 
4. Jiného druhu jsou dutiny v podobě polokoulí neb válců , jejichž okraje 
jsou mnohem ostřeji vyznačeny, než u otvorů právě popsaných. Průměr 
jejich bývá, pokud jsem viděl, nejčastěji asi 0 ' 2 - 0 ' 3 w, ale podle zpráv 
Obstových někdy též přes 1 ni [a, s. 114 a násl.). Viděl jsem je v dosti 
hojném poctu ve vyšším kvádru Hejšovinském, jenž je značně tvrdší než 
jiné odrůdy této horniny. Je zásluhou Obstovou, že je poprvé vý¬ 
slovně odlišil od nepravidelných výklenků. 
5. Konečně třeba uvésti mřežování neb voštinové důlky. I v této 
kategorii je značná různost. Někde shledáváme mělké, ploché důlky misko- 
vité podoby, jež bývají od sebe více vzdáleny. Jinde jsou přehrad v mezi 
nimi úzké a ostré, nabývajíce podoby mřížek (tab. III., 2.). Namnoze v ta¬ 
kovém mřížoví vynikají vodorovné přehrady, jež pak můžeme stotožňovati 
s lištami. Leckde jsou tyto mřížky velmi jemné, jejich oka nemají více 
než 2 3 cm světlosti, a celé pletivo jich pokrývá jako závoj nebo krajka 
10 i více m vysoké skály (tab. I., 2 .). Někde končí mřežování náhle a dále 
nacházíme již jen lišty aneb hladkou skálu. 
Nej pěknější vývoj takovýchto mřížek a voštin jsem viděl v Pra¬ 
chovských skalách v Babinci a v Čertově kuchyni, méně hojné, ač místy 
též typicky vyvinuté, jsou v Císařské chodbě. Často je nacházíme dále 
v okolí Mladějova, Kosti a v Boru, na z. od Rovenska; méně často ve 
vysočině Hruboskaiské a na Trosko vičku. Řídkým zjevem jsou ve všech 
2 * 
XIX. 
