2 
Během té doby získal jsem asi v 60 dnech a nocích 117 digressních 
azimutů, v celku na 2000 vláknových pointací. Kromě toho 10 azimutů 
polárky a mír a na 66 meridianních průchodů hvězd časových a polárných 
za účelem určení různých instrumentálných konstant. 
Tato pozorování jakož i pozdější theoretické diskusse vedly k násle¬ 
dujícím výsledkům: 
a) Měření azimutů v digressi poskytují velmi krásnou, systema¬ 
tických chyb (refrakce, ohybu dalekohledu a hodin) prostou cestu k určení 
výšky pólu. 
Hlavní přednost určení tkví po mém soudu v tom, že lze získati 
šířku při vhodném arranžování pozorované řady, omezující se na polární 
hvězdy zenitu blízké — beze vlivu chyb děleného kruhu azimutálního , které 
resp. deset- a vícekrát zmenšeny do výsledku vcházejí. Nicméně je obor 
příslušných polárných hvězd relativně velmi úzký obnášeje asi 2° od ze¬ 
nitu, takže již hvězdy, pro něž* asi d — <p> 15° nehodí se k měřením šířko¬ 
vým, nýbrž jenom k fixování azimutu. 
b) Vliv chyb instrumentálných se zkoumá. Výsledek zní: Při vhodném 
svrchu zmíněném arrangement jsou zdrojem chyb v praxi nikdy ideálně 
nesplněné postuláty. 
1. Konstance azimutu (ostatně během doby libovolně krátké, volí-li 
se dvojice hvězdná). 
2. Bezvadné niveau osy horizontální (z té příčiny radno stroj velmi 
dobře vynivellovati a resp. užiti dvou niveau vedle sebe). 
3. Dokonalý mikrometrický šroub. 
c) Když získána differenciální rovnice pro vliv místa hvězdného na 
pozorování šířková, ukáže její diskusse, jakož i příslušné tabulky coeffi- 
cientů: 
Měření azimutů v digressi hodí se daleko spise ne z k určení výsky pólu 
ku vlastním fundamentálním měřením deklinacním. 
Výsledek ad a) uvedený platí ve zvětšené míře i o těchto. 
Avšak obor měření deklinačních je daleko širší a zahrnuje všecky 
tak zvané hvězdy polární a to tak, že ve středních šířkách je vliv chyb 
dělení kruhu, i vystoupí-li se z oboru d —• €p > 2°, zmenšen nejméně na 1 / z 
v případě extremním. 
Tento způsob určení deklinace polárních hvězd, sám v sobě poněkud 
bizarrní, ukazuje — tuším — pohodlnou cestu k určení konstant aber- 
račních. 
Měření sama ve svém provedení upomínají velice na methodu Horre- 
bow-Talcott, podstatou i zdrojem chyb jsou takřka identická s měřením 
v prvním vertikálu. Co tam jsou hodiny, je zde kruh azimutálný, při 
čemž chyby obou silně stlumeny. Rozhodně však neobstojí srovnání 
s methodou výšek cirkummeridianních. 
XXVIII. 
