ROČNÍK XXIII. 
třída ii. 
ČÍSLO 30. 
Anatomický podklad 
poklepového ztemnění slezinného. 
Napsali 
Prof. Dr. L. SYLLABA a Prof. Dr. K. WEIGNER. 
S 34 obrazy textovými. 
Předloženo dne 12. června 1914. 
I. 
Dějiny nauky o poklepu sleziny vykazují dvě doby. Prvá zavedla 
perkussi sleziny mezi vyšetřovací methody interně lékařské, obstarala 
první orientační srovnání mezi nálezem poklepovým a daty topograficko- 
anatomickými, ukázala již sice na obtíže methody, ale v celku přehodno¬ 
tila její spolehlivost. Druhá si to uvědomila, slevila se svých požadavků 
a vytkla methodě užší cíle. Určitěji řečeno, badatelé prvé doby troufali 
si promítnouti poklepově celou slezinu na stěnu hrudníkovou, v její přední 
i v zadní části, v jejím nástěnném i v jejím hlubokém, plícemi přikrytém 
oddíle; naproti tomu badatelé druhé doby nahlédli nesnadnost a bezvý- 
slednost takového počínání a omezili se na to, určovati poklepem jen onu 
část sleziny, která ke stěně tělesné přímo přiléhá, jinými slovy, hledá ti 
poklepem jenom povrchní, nikoli hluboké ztemnění slezinné. P i o r r y, 
který se všeobecně jmenuje jako první, kdo slezinu klepal, zahajuje řadu 
prvých badatelů. Věřil, že v největším počtu případů lze poklepem tak 
zv. nepřímým zjistiti polohu, formu a velikost, ba i tlouštku sleziny (la 
situation, la formě et le volume de la rate). A třeba na jiném místě do¬ 
znával, že ,, ohraničí ti poklepově slezinu do zadu jest nej častěji nemožno", 
jsou všecky jeho spisy (od r. 1827 do r. 1866) proniknuty přesvědčením 
že dokonalý poklepový průmět sleziny v celé její kontuře na stěnu tě¬ 
lesnou jest nejen věcí možnou, nýbrž že jest to úkol, o který jest se po- 
kusiti v každém případě. Stejný v celku názor zastávali písmem resp. 
slovem Mailliot, Siebert, Hamerník, C on rádi, Bam- 
berger, Jos. Meyer, Friedreich, Bartels, Júrgensen, 
Rozpravy: Roč. XXIII. Tř. II. Čís. 30. 1 
XXX. 
