5 
Na mnohých jiných mrtvolách provedl Piorry, jak dále píše, 
obdobné pokusy se stejným výsledkem, ať šlo o těla hubená nebo tučná” 
o slezinu velkou nebo malou. Několik chyb („einige Irrthiimer“) stalo se 
prý však přece. Ukázky dvou uvádí Piorry v kapitole jednající o po- 
klepu ledvin. 
Prvý pokus. Na mrtvole staré hubené ženy byl v místě obvyklého 
ztemnění slezinného poklep bubínkový; ztemnění nenašlo se nikde mimo 
krajinu levé ledviny a to zvýši 3 y 2 palce a zšíři dvou palců. Ač Piorry 
hned poznamenal, ze to není ani místo ani rozměry slezině příslušející 
a ze, kdyby to byla slezina, musila by býti malá, zabodl kolem určeného 
ztemnění jehly v očekávání, že najde tam při pitvě slezinu. Byla tam však 
levá ledvina, jehlami přesně ohraničená. Slezina byla velmi malá a velmi 
tenká, od stěny tělesné kličkami střevními oddělená. 
Eruhý pokus. Také zde byla místo sleziny vyklepána levá ledvina, 
která prý byla posunuta výše než obyčejně, jsouc téměř zcela („fast ganz“) 
uložena v krajině sleziny. Nad to byla slezina velmi malá, plíce infiltro¬ 
vané, v dutině břišní ascites. 
Celkem podává tedy Piorry pouze sedm ukázek svých pokusů 
poněkud podrobněji. Ve dvou z nich selhala perkusse sleziny nadobro, 
místo sleziny byla vyperkutována levá ledvina. U ostatních pěti udává 
Piorry souhlasně, že oblast kontrolovaného ztemnění poklepového 
ohraničovala přesně slezinu resp. že se kryla s objemem sleziny, ač ve dvou 
z nich šlo o současné nahromadění volné tekutiny v dutině břišní, kterým 
se přece podle našeho dnešního nazírání (srv. M o s 1 e r str. 56, G u 1t- 
m a n n-K lemperer str. 358, M a i x n e r str. 151) poklep sleziny 
stěžuje. Než vzhledem k tomu, že ascitické tekutiny nebylo poměrně mnoho 
a že Piorry u vodnatelnosti břišní měl za pravidlo perkutovati při po¬ 
loze na pravé straně nebo na břiše, nechceme údaje Piorryovy bráti 
v pochybnost a nechceme oba příslušné případy z průkazového materiálu 
Piorryova vylučovati. Neboť i tak jest materiál Piorrym proto- 
kolně doložený skrovný a všeobecnou větou, podle které „na mnohých 
jiných mrtvolách byly provedeny obdobné pokusy se stejným výsledkem'*, 
nenabývá v našich očích dostatečné opory. A to tím méně, ano dále chybí 
přesné a jasné udání o tom, jakým způsobem se verifikace po otevření 
mrtvoly dála, zda pohledem a hmatem do dutiny břišní v oblast jehlami 
vyznačenou nebo po vynětí sleziny z těla nebo methodou okénkovou anebo 
postupnou anatomickou praeparací celé příslušné krajiny zvenčí. Tato 
neúplnost není pak bez významu, jak později vysvitne. 
Bohatším jest materiál, na kterém Jos. Meyer porovnával po¬ 
klepový nález v krajině sleziny s nálezem nekroskopickým, ale tak, jak 
]est zpracován, nepodává nám rovněž uspokojivé odpovědi na otázku, 
jakou měrou spolehlivosti vyznačuje se perkusse sleziny. Meyer pro¬ 
váděl na mrtvolách pokusy dvojího druhu. Prvé konal na způsob P i o r- 
ryův, vbodávaje na poklepových hranicích slezinného ztemnění do 
XXX. 
