4 
Spektra řádu nultého oscilátory ještě snazší vzbuditelnosti, dané řádovým 
číslem na př. q. Jejich vzbuzení má za následek zase nový stacionární stav 
a obdobně jako prve jest q pro všecky trvale činné oscilátory stejným. 
Činností oscilátorů o vzbuditelnosti n a q vzniknou spektra vyšších 
řádů. Oscilátory snáze vzbudítelné, q, zmocní se pravděpodobně mnohem 
většího podílu energie dodávané účinnými čarami řádu nultého a jest 
tudíž řád jimi emitovaný bohatší na energii, než řád emitovaný oscilátory n. 
Poslední nazveme řád vedlejší, první bude řád hlavní. O čarách řádů 
vedlejších budeme předpokládati, že již dále nevzbuzují fluorescence. 
O čarách řádů hlavních budeme předpokládati, že pracují stejně jako 
jsme právě vylíčili pro čáry spektra řádu nultého, jež tím se jeví jako 
první řád hlavní. Při tom čísla n a q budou pro všecky řády hlavní při¬ 
bližně stejná. Může se však státi, že čáry některého řádu hlavního vzbu¬ 
zují oscilátory ne dvojího druhu, nýbrž jednoho jediného o vzbuditel¬ 
nosti p, ležící řádově uprostřed mezi n a q. Nový řád takto vzniklý jest 
ovšem spektrem hlavním a spektrum vedlejší schází. 
Řádová spektra resonančního spektra iodu vykazují dvojí typus. 
Jedna mají čáry ostré a poměrně intensivní, druhá matné a mlhavé. Řády 
prvého druhu označuje Wood písmenem S (= sharp), řády matné písme¬ 
nem H (= hazy). Předpokládám, že způsobem vylíčeným vznikají vesměs 
řády druhu 5. Poněvadž řády— 1 a — 2, jichž existence jest porušením 
pravidla Stokesova, jsou řády druhu H, předpokládám o řádech H vše¬ 
obecně, že vznikají fluorescencí proti jmenovanému pravidlu, tedy dle 
rovnic (2) a (2'). Jsou vesměs řády vedlejšími, tedy vzbuzení dle čísla n, 
pouze řád — 2 byl emitován oscilátory, jež v řádu nultém nashromáždily 
vzbuzení obnosem p kvant. 
Obraz proměny energie světla účinného v energii emisse fluores¬ 
cenční zde podaný, jest zajisté jen formální, hrubý a neúplný. Avšak 
nikde neodporuje pozorování a dá se snadno pochopiti se stanoviska 
Stárkovy theorie fluorescenční. 1 ) Nám pak dovoluje bezprostředně řešení 
zvolené úlohy. 
§ 3. Ve smyslu předešlého paragrafu lze především přesně říci, co 
rozumíme výrazem ,,čáry korrespondující". K dané čáře spektra nultého 
řádu budou ve spektrech ostatních korrespondujícími ty čáry, které svůj 
vznik děkují v poslední řadě vzbuzení způsobenému touto čarou. Najdeme 
je, vyhledáme-li především empiricky spektra hlavní a k nim příslušná 
spektra vedlejší, a pak dále hodnoty n, q, resp. p tak, aby čáry jimi vypo¬ 
čtené souhlasily co nej úplněji s čarami pozorovanými. Sdělím ihned 
výsledek, který dává nej uspokojivější souhlas mezi výpočtem a pozoro¬ 
váním, a který tudíž lze považovati za pravdě nej podobnější. Při tom 
mám na mysli spektrum resonanční vzbuzené při svorkovém napětí 
b Viz na př. Dr. J. Stark, Prinzipien der Atomdynamik. II. Teil, 
Leipzig 1911. 
XXXII. 
