2 
rovinu, z níž jen málo á nevysokých výčnělků — čedičové suky na SZ 
vyjímaje — se zvédá. Jednotvárnost krajiny stupňuje se při tom okolností, 
že oku pozorovatele na první pohled unikají četné žlaby údolní, jimiž 
oblast celá jest rozbrázděna, a to ve čtyřech různých směrech: 
a) VSV—ZJZ (směr rudohorský), 
b) ZSZ —-VJV (směr sudetský 1 ), 
c) SSV—JJZ (směr „vltavský" n. „jizerský") 2 ) a 
d) SZ—JV. 
a) Směrem rudohorským probíhá: 
1. údolí Košáteckého potoka, pak 
2. Řepínský důl před svým vyústěním do údolí Kokořínského, 
3. tok Jizery od Nových Benátek k Sobě tuchám, 
4. „Dlouhý důl", větev údolí Bělského (vyobr. 1 . d), toto pak až 
k hájovně „Bělá" a jiné 
X )S u dětský směr bývá označován jako směr „hercynský" neb „šumavský". 
Nevhodně! Jednak že tektonické pohyby směru SZ—JV nemají přímého vlivu na tekt. 
poměry v Sudetách; tu pak musíme rozeznávati směr krkonošský (VJV) a 
směr orlický (JJV), jímž probíhají směrodatné zde tektonické linie, litická, pot- 
štýnská a česko-třebovská. 
2 ) Směr „vltavský" není nikde S—J, v oblasti palaeozoické synklinály 
míří k SSZ, tam tedy jest kolmý k směru rudohorskému; na východě má — jmeno¬ 
vitě v rozsahu tabule křídové — směr SSV — JJZ. Jest to směr ř. Jizery v jejím 
středním toku od Mn. Hradiště k N. Benátkám, kdež se geneticky směr ten uplatňuje, 
ač neliší se mnoho ani od příífié linie celého toku jizerského. Směr SSV—JJZ lze tedy 
nazvati též vltavsko-jizerským, neb v sev. Čechách jen „jizerským". 
XLV. 
