4 
koliv tektonickou poruchu. Stejného názoru jest — jak mi k příslušnému 
dotazu laskavě sdělil — sám Č. Zahálka. 
Chotětovskou dislokaci pokládati lze bud za pokračování tektonické linie 
Košáteckého údolí, neb aspoň za člen dislokačního systému rudohorského. 
Máme-li řešiti otázku stáří jednotlivých, výše řečených soustav 
poruchových, jest úkol takový stižen okolností, že severočeská tabule 
křídová, jmenovitě vytčená její oblast, není pokryta nijakými uloženi- 
nami třetihorními; pouze vrstvy pleistocénních štěrků, písků a hlin jsou 
zde přítomny. Jest tudíž možno odhadovati stáří tektonických a jiných 
morfologických změn, pokud se dály v dobách třetihorních, pouze ve 
srovnáni s takovými ději, které majíce ráz příbuznosti probíhaly v ne¬ 
dalekých oblastech a tam dají se stratigraficky co do stáří svého určiti. 
Klíč k takovému postupu podávají poměry v Českém Středohoří, kdež 
vývoj rozsedlin šel ruku v ruce se vznikem pánve podrudohorské, při 
čemž předchozí fáse erosivní změnila se tam v děje akkumulační. Tekto¬ 
nické poruchy zasáhly až do oblasti naší, jsouce spojeny s erupcemi, zde 
(na rozdíl od výlevných spoust středohorských) jen sporadickými. 
Na základě poznání tektonických poruch a je doprovázejících vy¬ 
vřelin v Českém Středohoří a ze srovnání těchto poměrů s nejzazšími 
výhonky třetihorních erupcí vychází názor Bořického, 8 ) že na dislokace 
určitých směrů vázány jsou eruptivní horniny jim příslušných kaetgorií. 
Hlavně to platí o basaltických erupcích, kdežto znělce vyvřely rozsedli¬ 
nami, které za výlevů prvních byly připraveny. 
Za nej starší pokládá Bořický poiuchy směru rudohorského, mladší 
jsou tektonické linie směru sudetského, nej mladší pak ty, jež jsou směru 
vltavsko-j izerského. 
Kontrola Bořického hypothetického pojetí jest znesnadněna okol¬ 
ností, že některé dislokace, zvláště sudetské a jizerské, jen v skrovné 
míře projevovaly se vulkanicky, a na druhé straně erupce neváží se vždy 
na poruchy vně zející; pronikajíť sice na venek zajisté v pásmech mini¬ 
mální soudržnosti kůry zemské, ale tento mechanický činitel týče se asi 
hlavně poměrů, jež podmiňují vzestup magmatu v salických pásmech 
hlubinných. Tektonické poměry stratosféry nejsou tedy vždy směro¬ 
datný pro seskupení vnějších zjevů vulkanických. 
Také některé konkrétní údaje Bořického bude třeba re vidová ti. 
V Českém Středohoří děje se to již monumentální prací Hibschovou. 9 ) 
8 ) Petrografieké studie čedičového horstva v Čechách. Archiv pro p. p. Čech 
II. 1. b. st. 190 a n . 
9 ) „Geol. Kartě d. b. Mittelgebirges" v Tschermakových „Min. u. petrog. 
Mitteilungen", a to sekce I. (Děčín) r. 1896, II. (Roztoky— Podmoklí) 1900, III. 
(Benešov) 1898, IV. (Ústí n. L.) 1904. V. (V. Březno) 1902, VI. (Verneřovice) 1910, 
VII. (Teplice-Bořislav) 1908, VIII. (Zálezly) dosud nevyšlo, IX. (Litoměřice-Tře- 
bušín) 1903, X. (Levín) -—, XI. (Kostomlaty) 1905, XII. (Lovosice) 1909. 
XLV. 
