6 
V tom ohledu jest pozoruhodno, že při podzemní ,,detonaci mělnické" 12 ) 
ze dne 8. dubna 1898 objevilo se territorium tohoto symptomu geotekto- 
nické pohyblivosti protažené dle osy o směru rudohorském. Z. od Labe 
tvoří osu tuto dislokační linie Červeného potoka a dolní Vltavy od Vraňan 
k Mělníku; v naší oblasti (V od Labe) jest řečené territorium protaženo 
dle linie rovnoběžné s údolím Košáteckým a Řepínským. 
Pro odhad stáří sudetských dislokací nutno uchýliti se k srovnání 
s vývojem stejnosměrných poruch, jimiž zasažena byla Šumava, hlavní 
v bavorském svém úbočí. L. Puffer 13 ) na základě tektoniky sladkovodních 
usazenin třetihorních v Bavorsku přikládá stupňovým dislokacím šumav¬ 
ským stáří pontické, svrchně miocénní a soudí, že také ,,v severních 
a jižních Čechách máme před sebou poruchy z doby svrchního miocénu". 
Puffer měl sice na mysli Čechy severozápadní, kdež na př. v Horách 
Doupovských mimo dislokační systém rudohorský zavládá též směr 
sudetský, ale jest samozřejmo, že při pohybech tektonických, v celém 
českém massivu v řečené době všeobecně panujících, oblast naše nemohla 
činiti výjimky. 
Pro současnost tektonických pohybů, jež zastihly v době třetihorní 
Sudety a jejich podhůří, mluví také okolnost, že jde tu nejen o stejný 
směr, ale též o stejnou povahu pohybů. Zde jako v Šumavě neb v Dou¬ 
povských horách děje se propadavý pohyb v stupňových zlomech, zde 
jako tam vznikají neb orograficky se vyhraňují hrástnatá pohoří (Šu¬ 
mava, Krkonoše), nejde však zde ani tam o pohyby vrásnivě horotvorné. 
Nej mladší období erupcí a pohybů tektonických o směru jizerském 
nemůže býti značně vzdálené. Ukazuje k tomu okolnost, že ještě v době 
současné toto poslední období jeví v teplých a minerálních pramenech 
své dozvuky. Pokud se týče údolních rýh původu dislokačního, jako jest 
,,údolí Jizerské od ústí Mohelky až ku konci u Toušně," pak rovnoběžně 
s tímto údolí Kokořínské, Liběchovské a některé úryvky Obrtky a potoka 
Vrutického u Ouště — veškerá tato soustava rýh svým vznikem — ,,zdá 
se, že souvisí s posledním vystoupením čedičů, avšak možno, že zasahuje 
též do doby diluviální." ,,V oboru Labského pískovce náleží sem Labské 
údolí mezi Děčínem a Hřenskem a doliny a rokle v českosaském Švýcarsku 
s ním rovnoběžné." 14 ) V souzvuku s tímto názorem shledáno bylo, že 
i v Česk. Středohoří jsou dislokační linie směru S—J původu mladého. 
Netřeba předbíhati konečným závěrům, k nimž v tomto směru asi záhy 
dospěje Hibsch ve svých výše řečených studiích; než výsledky práce 
Staffovy a Rasmussovy 15 ) již nyní ukazují, že na př. část toku Labského 
12 ) Viz J. N. Woldřich na u. m. 
13 ) Der Bohmerwald und sein Verháltnis zur innerbóhmischen Rumpfíláche. 
S. 159. Geog. Jahrresb. a. O. VIII. (1910). 
14 ) Krejčí, na u. m. st. 154. 
15 ) Staff-Rasmuss, Aus der Morphogenie der sáchsischen Schweiz. Geol. Rund¬ 
schau, 1911. 
XLV. 
