28 
se však tyto na TO—80° C, tu v brzku podlehne zmazovatělý škrob v buň¬ 
kách účinku enzymu. 
Vzdor tomu jest Ruhland přesvědčen, že enzymy mohou snadno 
vnikati do živých buněk. Ano jest prý nutno považovati je za kolloidy, 
které nej lehčeji jsou s to permeovati plasmatickou vrstvičkou (1. c. pag. 
346). Důvodem k tomu jsou mu jednak srovnávací pozorování, která učinil 
na určitých kolloidních barvivech. Vnikají-li tato do želatiny, jsou s to 
vnikati také do živých buněk fanerogam a vice verš a. Z toho odvozuje 
Ruhland, že pokožní vrstvička plasmatická má vlastnosti i chová se jako 
ultrafiltr. Nad to konal týž autor (1. c. pag. 339 seq.) přímé pokusy o diffun¬ 
dování enzymů v želatinu (translokační diastasa z hrachových rostlin 
i sekreční ze sladu nechány se rozšiřovati po thymolované želatině škro¬ 
bové s jodjodkaliem. Kapka invertasy z listů řepných s chicagskou modří 
B, jež v želatině n.ediffunduje, kápnuta na želatinu, po té z kruhů šíření 
kousky želatiny přeneseny do roztoků saccharosy a proteinového. Šťáva 
z listů trávových, chovající oxydásu nechána uschnouti na želatině rozpro¬ 
střené po krycích sklíčkách v atmosféře 0 2 prosté, po té přenesena do guaja- 
kové pryskyřice. Posléze H 2 0 2 , jenž modráním ukázal rozšiřování se enzy¬ 
mu atd.) Nalezl, že veškeré enzymy diffundují nadobyčej lehce gely, právě 
tak jako lehce pohyblivá barviva anilinová, takže dispersita jejich musí 
býti velmi vysoká. Dle analogie s barvivý tedy i živou kožkou plasmatickou 
musí lehce permeovati (341). 
Pro pokusy referentovy byly by příklady tyto dokladem, že vskutku 
trypsin řasami mohl býti absorbován, že plasmodermem mohl permeovati. 
Pak by ovšem byl získán první bezpečný doklad o endosmotickém vstupu 
■enzymu v tělo živé, zelené buňky. Zdali permeabilita u těchto specií — řas — 
jmenovitě vzpomeneme-li nepochybného prostupu látky tak vysoce mole¬ 
kulárně jako je glykogen -— je jinaká než u rostlin vyšších či jiných event. 
bezbarvých mikrobů, zvláště saprofytických, o tom musí rozhodnouti 
pokusy další. 
* * 
* 
S Chlorellami „otrávenými" trypsinem provedl referent ještě jednu 
sérii pokusů. Přenášel je totiž na různě koncentrovanou sladinku bez tryp¬ 
sinu a nechal zde vegetovati srovnávaje barvu jejich s kulturami Chlor dl 
na těchže mediích, jež však proceduru trypsinovou nebyly prodělaly 
Základní ideou pokusů bylo pozorovati, zda zachová řasa ,, try psino vá" 
na mediích normálních svou získanou barvu, či zda ji změní, jakým způ¬ 
sobem a jak brzy. Kdyby kultury v brzku na mediu normálním nabyly 
barvy původní, zelené, bylo by to mimo to snad poukazem k tomu, že k po¬ 
kusům byla vzata směs populací, z nichž převahu nabyla populace již od 
přirozenosti žlutá a na trypsinu rychle se dovedoucí rozmnožovati, kdežto 
na normálním mediu tato ustoupila by zase do pozadí a místo její zastou¬ 
pila zelená. Kdyby však tomu bylo jinak a trypsinem prošedší kultury 
XLVI. 
