27 
podrážděním některých součástí enzym chovající substance, jež samy 
nejsou enzymaticky aktivními, ale mohly by působiti jako na př. aktivá¬ 
tory íermentů. Ruhland věří toliko, že Lehmannovi a Ottenwál- 
derovi 1 ) podařilo se dokázati vnikání proteolytických enzymů v klíčící 
semena. Přihlédneme-li však k resultátům těchto pokusů blíže, vidíme, 
že nic jiného nechybí jim než faktické provedení důkazu, že vskutku běží 
o zakročení enzymů. Autoři vystavili semena od Epilobium hirsutum, 
jež ve tmě špatně klíčí, za 24° C, klíčení jednak na destilované vodě jednak 
na papayotinu (0-1%), jednak na trypsinu (0-1%). Po jisté lhůtě pozoro¬ 
vali v destilované vodě klíčivost nepatrnou, na roztocích enzymů však 
až třikráte větší. Jestliže se však sníží temperatura okolí, v němž pokus 
konán, jen o 1 nebo 2°, ukáže se zvýšení klíčivosti toliko nepatrné. (Autoři 
se domnívají, že temperatura byla příliš nízká, než aby v ní mohl enzym 
rozvinouti svou činnost nebo že byla nepříznivou pro jiné processy, jež 
jsou nutný pro klíčení semen) Jestliže však temperatura byla zvýšena na 
30°, vyklíčila téměř všechna semena, ano urychlovací působení vyšší tem- 
peratury bylo tak velké, že příznivé působení enzymu již nebylo pozoro¬ 
váno. Referent se však domnívá, že tak odchylné působení v tak nepatr¬ 
ných hranicích temperaturních musilo míti jiné příčiny, než jaké uvádějí 
Lehmann a Ottenwálder. Nad to udávají tito autoři sami, že také 
asparagin, tedy produkt proteolytického klíčení, působil velmi značné 
zvýšení klíčivosti (pag. 350). Posléze musí referent vyjádřiti svůj podiv 
nad tím, že v žádném pokuse s enzymy-nebyla provedena kontrola, jakým 
způsobem budou působiti enzymy, vysokou temperaturou své funkce 
enzymatické zbavené, což je přece zkouškou, jež v žádných pokusech ko¬ 
naných s enzymy biochemickými není autory pomíjena. A tak nutno 
vyčkati v otázce této ještě dalších pokusů. 
Ruhland (1. c. pag. 34) pointuje sám, že endosmotické pokusy 
s enzymy — vniknou-li do buňky — všude měly výsledky negativní. Ani 
do pletiv umrtvených nevnikaly enzymy nebo v tak nepatrných množ¬ 
stvích, (ačkoli na počátku pokusu může býti pozorováno rychlé vnikání 
enzymu), že nemělo to účinků. Příčinou toho však mohly býti pochody 
absorbční a ponenáhlé ucpání pórů v blanách, jimiž enzymům bylo projiti, 
kteréžto ucpání způsobily nejspíše látky proteidní, méně dispersní než 
enzymy, jež tyto provázejí a těžko dají se od nich odděliti. V živých ple¬ 
tivech k tomu ještě přistupuje, že gely plasmatické vrstvičky, velmi úzkých 
pórů a tedy velmi snadno ucpatelné, působí jako adsorbens; při odumírání 
pak ovšem také plasma koagulujíc k průchodu nepřispívá. V některých 
případech se pak ještě věc komplikuje tím, že na př. i diastása velmi 
těžko může působiti na intaktní zrnka škrobová buňek takže se nepozo¬ 
ruje její účinek, nechá-li se působiti na živé řízky bramborové; zahřejí-li 
Ú Lehmann und Ottenwálder A., Uber katalytische Wirkung des Lichtes 
bei der Keimung lichtempfindlicher Samen. (Zeitschrift fiir Botanik, V. Bd, 1913, 
pag. 337 seq.). 
XLVI. 
