26 
o nichž lze se domnívati (Kisch 1 ) 1912 pag. 176), že dají se aspoň za urči¬ 
tých okolností přinutitik tomu, aby přijímaly lehčeji do svého těla enzymy 
než rostliny vyšší, majíce plasmatickou kožku buňky jinak ustrojenou, 
než fanerogamy. 
Specielně pak u řas mohlo by býti studováno, jak budou se chovati 
buňky obohacené trypsinem k mediím, jež by mohla býti tímto enzymem 
rozkládána, na př. k gelatině (jak vyloženo dříve, mají Chlorelly jen ne¬ 
patrnou schopnost ztekucovati tuto látku), budou-li totiž moci vylučo- 
vati i ze zdravých, intaktních buněk ve větší míře tento enzym. Konečně 
snad nebylo by bezvýsledno obr á ti ti pozornost i k vyšším rostlinám, ne- 
dovedly-li by, přiživovány jsouce ovšem zároveň uhlohydráty, jež by 
znemožněnou či se slabenou assimilaci (chlorofyll!) nahrazovaly, kořeny 
svými absorbovati na př. trypsin. Vždyť jest dokázáno, že zelené jevno- 
snubné dovedou kořeny svými zcela dobře assimilovati uhlohydráty i amidy 
a v úvodu vylíčené pokusy Ruhlandovy nedopouštějí pochybo váti 
o' tom, že i kolloidní substance mohou bez překážky vnikati do buněk 
3 e í ich • 
Referentovi je znám z literatury toliko jeden případ, kdy přidáván 
byl specifický enzym, aby zakročil v processu jisté enzymatické synthesy. 
Boysen-Jensen 2 ) zkoušel tak in vitro působnost oxydativních enzymů 
dýchacích na synthesu cukru třtinového pomocí zymasy. Naproti tomu 
bylo již vícekráte pronešeno tvrzení, že lze do intaktních částí vyšších 
rostlin vpraviti různé enzymy a že tyto vyvolávají zde zcela zvláštní zjevy. 
Tak udává Tischler (1910), že škrobem bohatý pyl u Cassia Fistula za 
obyčejných okolností není schopen klíčiti. Přenese-li se však pyl do vody, 
která chová diastásu, počne se škrob rozpouštěti a nastane klíčení. Ruh- 
land namítá mu však (1913, pag. 344), že vystavil mladá, škrobem bo¬ 
hatá zrnka pylová, jichžto blána je pro enzym permeabilnější, usmrtiv 
je chloroformem, účinku silných roztoků diastatických, aniž by po 4—5 
týdnech nalezl v nich zřetelnějšího rozpouštění škrobových zrnek. Vy¬ 
kládá pak, že účinek přidané látky v případě Tischlerově i v jiném, 
jejž Faber pro pylová zrnka od Psychotria bacteriophila líčí, spočívá spíše 
v nějakých přimíšeninách diastásy, jež vniknouce do buňek pylových 
dráždily jejich plasmu ku produkování většího množství diastásy, což 
mělo za následek klíčení odpočívajících zrnek. Podobně dal by se vyložiti 
chemotropismus pylových vaků k diastase v pokusech Lidforssových 
1899, pag. 31): „Presshefe in diastasehaltigen Náhrflůssigkeiten kultiviert, absorbiert 
daraus eine nicht unbetráchtliche Diastasemenge. Wenn diese Hefe jedoch weiter 
fortwáchst in einem diastasefreien Medium, so ist die Diastase bald aus den Zellen 
verschwunden" nebudí ovšem mnoho nadějí pro pokusy s kvasinkami. 
Ú Kisch Br., ťjber die Oberfláchenspannung der lebenden Plasmahaut bei 
Hefe und Schimmelpilzen (Biochemische Zeitschrift 1912, 40. Bd, pag. 152 seq.). 
2 ) P. Boysen-Jensen, tlber synthetische Vorgánge im pflanzlichen Organismus. 
I. Die Rohrzuckersynthese. (Biochemische Zeitschrift, 1912, Bd 40, pag. 420 seq.). 
XLVI. 
