17 
přidáno k vodě 10% saccharosy nebo dextrosy nebo ještě lépe saccharosy 
+ kalciumnitrátu, že dostavilo se brzké sezelenání. U etiolovaných lístků 
pšeničných dostavilo se sezelenání i tehdy, když ponechány byly na světle 
na pouhé destilované vodě. Zkouška Fchliugova s etiolovánými listy uká¬ 
zala, že pšeniční rostliny, i když byly bez cukru pěstovány, chovaly značné 
množství rozpustných uhlohydrátů: 5 dnů etiolo vaně na 100 g čerstvých 
listů 2-67 g, 10 dní staré 0-85 g (1891, pag. 231). Etiolované listy bobu na¬ 
proti tomu, ačkoli chovaly železo, rozpustných uhlohydrátů nechovaly. 
Palladiu soudí právem: bez cukru není sezelenání. V jiné práci (1897, pag. 
394) ukazuje, že toliko určité uhlohydráty to jsou, jež mohou favorisovati 
tvorbu chlorofyllu u etiolovaných rostlin: saccharosa, raffinosa, glukosa, 
fruktosa, maltosa, glycerin, galaktosa, laktosa, dextrin. Jiné substance že 
jsou bez vlivu na sezelenání: inulin, tyrosin. Jiné konečně že retardují 
nebo i zabraňují úplně tvoření chlorofyllu: mannit, dulcit, asparagin, 
močovina, ethylalkohol, šalmiak, kyselina chinová. Parallelu k našim po¬ 
kusům s řasami sice zprávy Palladinovy netvoří, nicméně tolik je jisto, 
že jsou určité substance, které i u vyšších rostlin, fanerogam, tvoření chloro¬ 
fyllu -—- zde toliko na světle — vybavují, jiné dopouštějí, jiné konečně 
znemožňují. Palladiu nalezl také, že toliko do určitých koncentrací může 
jiti působení příznivé zmíněných uhlohydrátů; stanovil posléze, jaká jest 
pravděpodobná příčina nepříznivého působení vyšších koncentrací těchto 
látek (1902, pag. 225 seq ). Vystavil určité množství etiolovaných listů od 
Vida Faba po 24 hodin a) působení 10% saccharosy, b) 30%ní, obě na světle a 
určil po té množství uhličité vydýchané oběma porcemi během 24 hodin. 
U a) vyloučilo 100 g v 1 hodině 150-2 mg C 0 2 , u b) 54*3 mg C 0 2 . Dýchací 
koefficient listů, vystavených působení saccharosy po 8 hodin obnášel 
s= 3-54. Byl-li roztok cukru slit,: PP 2 = 0-96. 
0 2 J 0 2 
Koncentrovanými roztoky saccharosy byla tedy absorbce kyslíku 
velmi deprimována a nastoupilo dýchání intramollekulární. Tyto roztoky 
samy o sobě nemohly poskytovati materiál ku tvorbě chlorofyllu; nicméně 
působily na etiolované listy nepřímo. Seslabovaly oxydační processy a 
netoliko že tím zpozdovaly tvoření chlorofyllu, nýbrž i dokonce ho po¬ 
tlačovaly. 
Bohužel platí výsledky práce Palladiuovy pouze pro vysoké kon¬ 
centrace, dále nevíme, jak působily na oxydace monosy. Na naše resul- 
táty s řasami tím méně jest dovoleno vztahovati beze všeho tato fakta, 
že nemáme kvantitativních údajů převedených na určité a stejné množství 
živé hmoty resp. sušiny kultur řasových o dýchání těchto organismů na 
různých uhlohydrátech. ( Palladiu konaje pokusy s molekullárním a in- 
tramollekulárním dýcháním řasy Chlorothecium saccharophilum na různých 
mediích nechal dýchati jednu a tutéž ,,Rollkulturu“ ve vzduchu, resp. 
H 2 , a nesrovnával jednotlivých kultur navzájem.) Nicméně jisté analogie 
o účinku různých látek na sezelenání jak u řas tak u fanerogam 
Rozpravy: Roč. XXIII. Tř. II. Č. 46. 2 
XLVI. 
