12 
centrovanější sladince (zředění 2:3) objevilo se s glukosou po čase sežlout- 
nutí, na světle ovšem temnou zelení žlutozeleň toliko prosvítala. Zdá se 
však, že rozdíly tyto oproti Chlorellám byly toliko stupňovité. U těchto řas 
totiž, j ak vyloženo, pod vlivem dextrosy objevovalo se úplné zblednutí velmi 
záhy a bez rozdílu, zda kultury stály na světle či ve tmě. Kdežto u Sticho- 
coccus dextrosa vybavovala pouze žloutnutí, aniž by zelený ton v kultu¬ 
rách zmizel úplně. Takže sezelenání na světle mohlo býti vybaveno vytvo¬ 
řováním řase vlastních assimilátů. Při použití jodu jeví se totiž v buňkách 
Stichococca, jež vegetovaly bez dextrosy na světle, intensivní zhnědnutí 
až zčernání, tak jakoby assimilaění produkt této řasy byl uhlohydrát již 
blízký škrobu. U Chlorelly však, jak řečeno, hromadí se v buňkách jako pro¬ 
dukt assimilace glykogen. Takže substrát kultur na dextrose pěstěných na 
světle jakoby zároveň obsahoval, jednodušeji řečeno, škrob také. Ostatně 
také u Chlor elly na laktose nebo dextrinu objevovalo se ve tmě pouhé se- 
žloutnutí, nikoli zbělení a v téže době na světle intensivní zeleň, tedy látky, 
které za tmy působí slaběji, za světla jevily ještě slabší účinek. 
Apartním způsobem projevovalo se oproti tomu působení dusič¬ 
nanu draselnatého (0-5%) a leucinu (0-3%, Artari —jinak bez dusíku — 
1% glukosy). Za tmy v pokoji, ještě i po jednom měsíci, byly totiž kultury 
s dusičnanem temně trávově zelené. Při tom byly krásně vzrostlé, takže 
není možno souditi, že by K N 0 3 působil osmoticky na vývoj řasy. Kdyby 
tento effekt byl se dostavil v teplé komoře ve skříni, snad by se byl mohl 
přičítá ti vlhkosti, jež v ní panovala a eliminování osmotické, škodlivé pů¬ 
sobnosti dusičnanu. Poněvadž však v pokoji panovalo značnější sucho, 
než v teplé komoře ve skříni, nemožno činiti zodpovědným za výsledek nic 
jiného, než vyloučení škodlivého působení světla za přítomnosti dusičnanu. 
Neboť nápadným způsobem na světle—k disposici byly jen kultury v teplé 
komoře — objevilo se na tomto substrátu již po třech nedělích skoro úplné 
zbělení. Poněvadž však v teplé komoře také ve tmě se zbělení dostavovalo, 
třebaže po velmi dlouhé době — po měsíci byly zde ještě stopy zeleni — 
je vidno, že k účinku světla přistupovala ještě temperatura okolí. Tedy 
dusičnan za vyšší temperatury a za světla přivozoval intensivní až úplnou 
ztrátu chlorofyllu, kultury byly po čase úplně bílé. Podobně, jen pomaleji, 
působil leucin. V tomto případě zdá se referentovi naprosto nemožným, 
vy kláda ti zjev jakoby pošlý z nevhodného poměru látek dusíkatých ku 
uhlohydrátům. Naopak působení světla vystupovalo zde v popředí, effekt 
byl fotochemické povahy, aktivovaný vyšší temper a tur ou, upomínající 
tedy na urychlování tak četných pochodů čistě chemických teplem a 
světlem. 
V monochromatickém světle vesměs objevoval se krásný vzrůst. 
Na zředěné pak sladince (1:8) jak pod žlutým tak pod modrým zvonem 
držela se zelená barva dosti dlouhý čas, posléze však nastoupila velmi 
značná depresse ve výrobě chlorofyllu. Při tom v prvém prostředí kultury 
staly se úplně bílými, v druhém špinavě žlutobílými. Na téže sladince 
XLVI. 
