9 
tímto způsobem působil (Mg). Možno je také, že aniont zde zasáhl. Jeť známo 
z novějších prací Mazé-ho, že nedostatek síry vyvolává u vyšších rostlin 
etiolování, přidáním této ke kulturám, že vyvolá ti lze sezelenání. Bohužel 
nutno v našem případě zustati při pouhých domněnkách. 
Zcela jinak působilo přidání bios ke sladince. Z nich přidání 2%ní 
maltosy v brzku vyvolalo zeleň za tmy tonu trávového, za světla sytého 
až tmavozeleného. Maltosa 5tiprocentní působila podobně 1 ) a tak také pů¬ 
sobení koncentrované sladinky velmi pravděpodobně (sytě zelená barva 
kultur) jest vyložiti jako působení maltosy resp. ,,přemožení'‘ dextrosy 
maltosou. Ovšem také přítomnost jiných látek dusíkatých (amidy?) muže 
padati na váhu ve smyslu výkladů Chodatových. Zajímavo je, že vzrůst ať 
na Slzř. ať na Slzř. + dextr. i na Slzř. + malt. byl naprosto stejný, pěkný; 
snad dokonce na sladince s glukosou poněkud slabší. I to nasvědčuje spe¬ 
cifické, chemické působnosti jich resp. glukosy. Saccharosa 5ti i 10ti procentní 
působila slaběji než maltosa: ve tmě (T k) vyvolala slabou zeleň, ve světle 
intensivní sezelenání. Snad dovede řasa tento uhlohydrát endoenzyma- 
ticky snáze štěpiti než maltosu, kteréžto asi assimiluje nerozštěpenou mo¬ 
lekulu. Účinek, laktosy byl obdobný saccharose, též glykogen podobně se 
choval, ačkoli sezelenání nebylo příliš intensivní; dextrin byl obdobně 
účinným. Inulin ve tmě vyvolával slabé, na světle intensivní sezelenání. 
Vzrůstná tomto substrátěbyl krásný, úplně shodný se Sl. zř. resp. se Sl. zř. 
+ dextr., a valně lepší, nežna levulose. Možno z toho souditi, že byl jako 
rozpustný uhlohydrát assimilován, že však nepřísluší mu chemické vlast¬ 
nosti dotčených monos (odtud zelenavý vzrůst na světle, posléze inten¬ 
sivně zelený). Škrob (značné sezelenání j ak ve tmě tak na světle) snad z části 
také chemicky působil (dovedouť, jak se zdá, některé Chlerelly přece zteku- 
covati gelatinu dík svým enzymům peptonisujícím (Chodat 88), takže snad 
také exoenzymaticky do určité míry i škrob by byly s to rozkládati. Jinak 
bylo by se nutno domnívati, že z odumřelých individuí amylasa vydif- 
fundovala, škrob částečně zcukernila — maltosa, zeleň! —- načež zdravá 
individua látky tyto absorbovala; vyvinulyť se v některých rourkách 
záhy žlutočervené sektory, jež by mohly býti indiciemi jakéhosi ,,zápasu'‘ 
s polyosou, nicméně však z největší části k platnosti přicházelo uhlo- 
hydrátové působení základní sladinky. 
Glycerin působil (k. sladinka) sežloutnutí kultur, mannit ač tolikéž 
alkohol (na světle špatný vzrůst) naproti tomu sezelenání. 
Dusičnan draselnatý (3%) na Sl. zř. vyvolával většinou na světle 
jak v T k tak v pokoji distinktní žluto-zelenou barvu, působil tedy 
poněkud jinak než v pokusech Artariho, kdež na světle s K N 0 3 nadešlo 
sezelenání oproti bledým kulturám ze tmy. Uhlohydráty s minerálním 
mediem Artariho chovaly se podobně jako na Sl. zř.: Maltosa a škrob vy¬ 
volávaly sezelenání (také škrob působil tímto způsobem ve tmě), dextrosa zbě¬ 
lení. Přidání peptonu k dextrose bylo téměř bez účinku, dostavila se barva 
l ) Možnost ovšem není vyloučena, že choval preparát dusík. 
XLVI. 
