5 
na sladinku a kultivovány ve tmě, sezelenaly vzdor nedostatku světla. 
Sezelenání nadešlo také, jestliže bledě vyrostlé kultury na leucinu nebo 
dusičnanu draselnatém byly osvětleny. Ve tmě vyvolává také erythrit a 
dulcit zbělení. Mannit s dusičnanem ammonatým vyvolává ve tmě světlou 
zeleň, mannit s dusičnanem draselnatým až úplnou ztrátu chlorofyllu. 
Na světle na těchže substrátech všecky kultury objeví se krásně zelenými. 
Také Chodat 1 ) konstatoval u celé řady Chlorophyceí (, Scenedesmus , 
Ourococcus, Chlorella lacustris, protothecoides, vulgaris, Chlorothecium saccha- 
rophilum 1913 pag. 98 seq.), že na substrátech (Detmerův živný roztok) 
s glukosou zelená barva vystupuje seslabeně. Přidá-li se však k takovým 
mediím peptonu, že dostaví se sezelenání. Zbělení na glukose nemůže býti 
degenerací kultur, poněvadž se objevuje již od počátku a řasy rostou zcela 
dobře. Nemůže býti také následkem příliš rychlého rozmnožování, jakýmsi 
vyčerpáním, neboť v kulturách s glukosou 4- peptonem dělení je ještě in¬ 
tensivnější a přece dostaví se temně zelené zbarvení. Na druhé straně 
(u Chlorella vulgaris B.) kultury založené na pouhém agaru bez cukru nebo 
s přidáním cukrů, jež nemohou býti řasami dobře assimilovány, tak na př. 
s laktosou, nesežloutnou, nýbrž stále zůstávají zelenými. Zdá se tedy, že 
příčina této choroby jest to, že není rovnováhy mezi současnou assimilací 
cukrů a dusíka. Osmotické vlastnosti uhlohydrátů při tom sotva hrají 
větší roli, neboť cukry neassimilovatelné o téže koncentraci nevyvolávají 
sežloutnutí. Konají-li se pokusy s medii bez cukrů na světle, assimilace 
uhlíku, jež se děje na útraty uhličité ze vzduchu, probíhá pozvolna, tak že 
assimilace dusíku kulturového může jí stačiti. Naproti tomu v cukrových 
prostředích, k nimž nebylo přidáno dusíku organického, nýbrž dusičnan 
draselnatý, assimilace uhlíku, umožněná přítomností cukru, je tak inten¬ 
sivní, že převádění dusíku z dusičné kyseliny ve formu organickou, v jaké 
toliko, jak se zdá, může dusík býti assimilován, nemůže díti se s dostatečnou 
rychlostí. Věc zdá se býti Chodatovi tím pochopitelnější, že chlorofyll je 
produktem přeměny albuminů, tak že dají-li se řasám za pramen jich du¬ 
síkaté látky jim cizí, na př. anorganické, vývoj assimilačního barviva může 
býti porušen. Zkrátka Chodat se domnívá, že musí dostaviti se rovnováha 
mezi intensitou, s jakou děje se synthesa látek proteinových (redukcí ni¬ 
trátů) a výživou uhlohy drátovou, nemá-li chlorofyll tvořen býti ve zten¬ 
čené toliko míře. 
Rozdíly zmíněné projevily se Chodatovi zvláště u Chlorella protothe- 
coides Kr.; praví vtom ohledu, že by mohla rostlina tato býti nazvána řasou 
peptonovou. 
Také Chodat studoval otázku, do jaké míry souvisí výživnost růz¬ 
ných látek uhlíkatých v jich schopnostech dekolorovativních. U Chl. 
lacustris Chod. nalezl, že glukosa, levulosa, mannosa a galaktosa jsou vhod- 
x ) Chodat R., Matériaux pour la floře cryptogamique suisse. Vol. IV, fasc. 2. 
Monographies ďalgues en culture pure. 1913, Berne. 
XLVI. 
