23 
snadno se dobrati; jest to k S rostoucí skočná výše dislokace Bezdě- 
čínské. Arci že při čedičovém suku Dědka a Báby u Kosmonos poměry 
tektenické se zase mění. Velezajímavá jest mohutná kra Chlumu, 
oddělená od předešlé oblasti dislokací Bezděčínskou ( B ) 45 ) a svou 
výškou dominující celému kraji. Lze se domnívati, že tato kra uchovala 
se před tektonickým poklesem i denudačním snížením (a to ve výši 362 -— 
viz coll. 4 v cótovém přehledu — pouze tím, že jest proražena žílou čedi¬ 
čovou, u Hrádku pronikající na den. Podobně dělo se též se sukem Dědka 
a Baby u Kosmonos. 
Chlum sice nepřevyšuje nej vyšší oblasti plástve západoj izerské, 
přes to však jest nemyslitelno, že by jeho náhorní pláň náležela parovině 
neogénní západního Pojizeří; neboť od této ji odděluje nepoměrně vyšší 
stupeň (135 m) než co obnáší Bezděčínské vržení mezi obojí plošinou pro¬ 
bíhající (30—35 m). Oblast ta vyžaduje ještě podrobnějších studií, ale 
již dnes předběžně lze říci, že parovina neogénní výšinu chlumeckou ob¬ 
chází, takže tato z první svědecky vyčnívala. 
Pásmo Chlumu na východ klesá až po dislokaci Domousnickou 
ku cótě 290 m, nad níž však opět zvedá se kra Markvartická do výše 371 m 
(Hladoměř) a 396 m (Čakov). Rozvodí Jizery k Cidlině a Mrlině u Sobotky 
převádí nás v oblast vysočiny Hruboskalské. Od Libošovské hůry (394 m) 
stoupají pozvolna jednotlivé kry pásma X. c a d tektonicky neb jen 
erosivně oddělené k výškám nad 400 m a to jednak k Žehrovským skalám 
a Mužské hoře (420 m + příkrov čedičový 42 m), k Vyskři (405 + 60), 
k Troskám (442 + 72) a k skalám Prachovským (455—460). Ostatní cóty 
pásma X. c po příp. X. d pohybují se kolem 400 m. Teprve skály Turnovské 
(od toku Libunky na sever) vystupují podstatné výše: Rokliny k výši 
422 m, Rotštýn 455 m, Drabovna 465 m, Sokol 559. Kry tyto jsou jednak 
zbytky mohutné flexury, po příp. vysokého vržení, jemuž plástev pod¬ 
krkonošská při dislokaci lužické podlehla v době sudetských tektonických 
poruch pravděpodobně koncem miocénu. Vymýkalo by se z rámce the- 
matu, kdyby geologické a morfologické poměry oblasti měly býti zde 
obšírnějšímu rozboru podrobeny. Účelným jest zde jenom poznamená ti, 
že náhorní plošiny Chlumu Markvartické pláně, Žernovských, Turnov¬ 
ských, Troseckých i Prachovských skal lze s velkou pravděpodobností 
pokládati za zbytky Rasmussovy páro viny oligocénní, jíž se stejnou 
pravděpodobností náležely také hory Krkonošské, tehdy jen málo nad 
své podhůří vyčnívající. 
Arci že dnešní poměry výškové nejsou původní. Flexurní a skočné 
poruchy a vznik četných ker při lužické dislokaci (výše jen příkladem 
jmenovaných) dávají tušiti, že dnešní cóty ca 400 m byly v době oligocénní 
páro viny ve výši dnešního pásma Ještědského a Kozákovského. V té 
výši asi spočívala v době eocénní a počátkem oligocénu tabule křídová. 
První poruchy zasáhly sem v době tvoření se polomu podrudohorského, 
XLV. 
