21 
V závěru pokusíme se o přehled geohistorických událostí, jejichž 
jevištěm byla severočeská tabule křídová v době třetihorní. Starší éra 
končí parovinou oligocénní, která ze středních Čech prostírala se k Z a SZ 
do Saska a Durýnska. 39 ) Par o vina ta zasáhla bezpochyby také do Pojizeří. 
Podrobný rozbor této otázky pokládati dlužno za jeden z nejbližších 
úkolů morfogenetického prozkoumání Čech. Do oblasti touto rozpravou 
vytčené a také dále na V zaléhají ozvuky vývoje rudohorského polomu 
i s vulkanickými jeho důsledky. Sklon k tomuto polomu a dislokace směru 
rudohorského způsobily, že větší část (S a SZ část) české křídové tabule 
byla zaujata erosní básí podrudohorské sladkovodní pánve. Poměry tyto 
trvaly asi do doby svrchního miocénu, kdy vznikaly tektonické poruchy 
směru sudetského, t. j. v Pojizeří směru VJV, v okolí Pardubic směru JJV. 
Zde vládly, jak se pravdě podobá, již od doby eocénní svahové poměry 
směru JV a JJV. Ve svrchním miocénu pak mohla býti vodní síť po¬ 
ruchami sudetskými jen modifikována a prodloužena z V Čech až 
k Č. Středohoří, tedy též do Pojizeří, kdež erosivní cyklus směru sudetského, 
podporován jsa příslušnými dislokacemi, zavládl na troskách (jistě se- 
stárlého již) erosivního cyklu rudohorského, jehož zbytky — na př. údolí 
Košátecké, Řepínské a Jizerské, toto čítaje od Turnova k Mn. Hradišti — 
sobě podřídil. Dvojí tento erosivní cyklus odnesl v kraji mezi Jizerou 
a Labem pásmo X. křídového útvaru 40 ) v celé mocnosti jeho až na některé 
zbytky, jež jsouce zpevněny sopečnými suky aneb jsouce po dlouhou 
dobu předělem tekoucích vod odolaly destrukci a tvoří dnes nevysoké 
výčnělky nad úrovní paroviny, do níž sploštil se koncem neogenu zašlý 
cyklus erosivní směru sudetského, zavátý sprašovými hlínami v mladší 
době pleistocénní. — Jelikož starší třetihorní erosivní děj ukončený oligo¬ 
cénní parovinou Rasmussovou, jen nepatrně splavil usazeniny křídové, 41 ) 
jsou dnešní morfologické poměry v Pojizeří hlavně dílem dvou erosivních 
cyklů, z nichž první, rudohorský měl svůj počátek v sv. oligocénu, hlavně 
však probíhal v době spodního a středního miocénu, druhý pak ve svrchním 
miocénu, pliocénu a starším pleistocénu. Proto parovinu, kterou končil 
sudetský cyklus, ale která jest výsledkem obou neogenních cyklů, 
nazvali dlužno par&viitGU neogeiiní. Tato parovina stala se v mladším 
pleistocénu a v době alluvialní (—recentní) jevištěm erosivního ,,cyklu 
recentního", který jest ovládán tektonickým směrem jizerským a směry, 
které jsou dány místními poměry svahovými. 
Existenci neogenní paroviny a j ej í poměr k starší páro vině oligocénní 
illustrují výškové poměry v středním Pojizeří. Za východisko hodí se nej- 
39 ) H. Rasmuss, Zur Morphologie d. nordw. Bohmen. Zeitsch. d. Ges. f. Erdk. 
Berlin, 1913. 
40 ) Č. Zahálka, na u. m. 
41 ) K tomu poukazují téměř úplně zachované vrstvy X. — deltového pásma 
kř. útvaru, jež sopečný příkrov Mužské hory, Vyskře, Trosek a j. zastihl. 
XLV. 
