30 
Ton zeleni od té doby měnil se jen nepatrně. Po 6 nedělích také ještě 
nebyla téměř žádná zeleň v kulturách trypsinových; na sl. koncentrova¬ 
nější udržoval se ton gummigutový. Po 10 týdnech na Sl. zř. 1:1 ,,aurea“ 
byla žlutavá, „hyalina" kalně žlutavá s tonem gummiguty. Na Sl. zř. 2:1 
H 2 0 oba typy byly světleji žlutavé, v době, kdy kontrolní kultury na tomže 
substrátu byly již tmavě smaragdově zelené. Patrnější zeleň mohla býti 
konstatována pouze u ,,aurey“ kultivováním na Sl. + trypsin steril., 
jež byla však slabě zelenou s nádechem do kávová, kdežto ,,hyalina“ za¬ 
chovávala šedožlutý ton téměř úplně zeleně ještě prostý. Slabé sezelenání 
objevilo se v kulturách na Sl. 1:1 (ostatní zatím vysazeny) teprve po 3 ne¬ 
dělích. Po 6 měsících ukázala se špinavá žluť, jen se slabým nádechem do 
zelena. Pro jiné práce musily býti po té pokusy přerušeny. 
Při mikroskopování ukázala se naprostá čistota kultur po skončení 
pokusu. Také morfologicky byl rozdíl mezi řasami trypsinovými a netrypsi- 
novými nepatrný. Obě sestávaly z individuí, jež při zbělení zůstávajíce více 
méně při sobě nabývají hranatých obrysů, z individuí volných kulatých 
a chlamydomonadových protáhlejších. Jen u trypsinových bylo těchto 
posledních trochu více, což asi souvisí s tím, že hojněji se dělily. Také celkem 
bylo v try psino vé Chlor elle více individuí s glykogenem pozor o váti než ve 
formě zelené. Nicméně mohlo to býti pouhým následkem toho, že řasa trvpsi- 
nová, jak pozbyla chlorofyllu, tak asi ztratila schopnost převáděti gly- 
kogen v další substance. 
Kultury úmyslně nebyly přeočkovávány, nýbrž průběhem celého 
pokusu nechány v těchže rourkách. Při pfeočkování na sladinku zř. objevuje 
se totiž vždy nejprve žlutý ton na povlacích, kultury nepřeočkované tudíž 
měly lepší možnost sezelenati. Také složení substrátu s trypsinem steril. 
bylo pro sezelenání velmi výhodné, řasy nacházely se tedy v podmínkách 
optimálních. Přes to sezelenání bylo nepatrné, kultury zůstaly žlutými resp. 
nabyly toliko žlutého tonu, lišíce se nepatrně od normálních netrypsino- 
vých sérií. Tvoření intensivnější chloroíyllu při nej lepších podmínkách 
nedostavilo se tedy ani po půl roce. 
Diskusse resultátů. 
S rozmachem nauky o dědičnosti, kterýž datuje se od posledních 
pěti, nanejvýše desíti let, také tak zv. variabilita 1 ) mikroorganismů objevila 
se v novém světle. Zajisté jest ne poslední příčinou toho, že dříve nebyla 
hlouběji studována, zjev, že většina mikrobů rozmnožuje se cestou nepo- 
hlavní (Na druhé straně ovšem kopulace u plísní i kvasinek je processem 
velmi rozdílným a také jistě pro přenášení dědičných vlastností velmi 
významným, a je proto nápadné, že nemáme dosud prací, které by jednaly 
Ů Soustavně vyčerpáno jest thema toto v knížce: Pringsheim Hans, Die 
Variabilitát niederer Organismen. 1910, Berlin, Springer. 
XLVI. 
