34 
ukázalo se aspoň, že mezi 178 ,,nepodrážděnými" kulturami objevila se 
mutace toliko 1 (=0-5%), mezi 397 „podrážděnými" však 8 (=2%). 
Mezi mutacemi chovaly se některé velmi zvláštním způsobem. Tak ukázalo 
se u mutanta „altipes" (pag. 31), že podráždění, které působí na generaci 
první, může vyvolati změnu v generacích následujících, která je úplně od¬ 
chylná od reakce původní: Aspergillus niger reaguje na extremní tempe- 
ratury pomalým vzrůstem, tvořením hustého špinavě bílého mycelia a za- 
krsalými konidionoši; descendenti, kteří prošli dvakráte pasáží zvýšené 
temperatury, rostou rychle, tvoří mycelia volná, bílá, s dlouhými vzduš¬ 
nými větvemi a velmi dlouhými konidionoši. Jiné mutace jeví velmi znač¬ 
nou variační šířku, některé projevují zvrat. Watermann 1 ) doplňuje údaje 
Schiemannové daty biochemickými. U Penicillium glancům podařilo se mu 
vyvolati dědičně stálé (při následném pěstění na sladinkovém agaru) mu¬ 
tace po přidání 0-2% borové kyseliny k tekutině živné s 2% saccharosou; 
podobně působila silná narkotika: kyselina paraoxybenzoová, salicylová, 
trichlorakrylová, tetrachlorpropionamid, pentachlorpropionamid, dále ga- 
laktosa, laktosa. U Aspergillus niger působily tímže způsobem jedy jako 
skalice zelená a kyselina borová, jmenovaná narkotika (vyjma penta¬ 
chlorpropionamid), živné látky jako galaktosa, laktosa a raffinosa jako je¬ 
diný pramen uhlíku, glutarová, levo i antivinná kyselina, rhamnosa. Kon¬ 
stantnost mutací zachovala se při pěstování, které po celý rok až léta 
trvalo. Morfologické rozdíly mutantů nemusí býti provázeny stejnosměr¬ 
nými differenciacemi fysiologickými (pag. 12.). Tak vykazovala jedna 
forma daleko jinou výměnu látek než forma mateřská, ačkoli se této mor- 
fologicky velice podobala; plastický ekvivalent uhlíka v procentech činil 
u ní 24, a u formy mateřské 41. Naproti tomu plastické ekvivalenty biehro- 
matových mutantů Schiemannové (35 resp. 39*5%) nelišily se mnoho od 
mateřských forem téže autorky (43-9%) ani od Watermannových. jinak 
nalezl Watermann u mutantů ekvivalenty 19, 30 atd., tedy hodnoty zcela 
různé, faktum, které činí ovšem vývody jeho poněkud podivnými. 
A. Blochwitz 2 ) (1914) podává nejnověji radostnou zvěst o tom, že 
podařilo se mu vyvolati nový druh plísně pomocí silného podráždění svě¬ 
telného. Již před několika léty popsal Wehmer pode jménem Asper¬ 
gillus giganteus formu, která se velice podobá druhu A . clavatus, liší se však 
od něho obrovskými rozměry a vysloveným heliotropismem. Tutéž pak 
formu obdržel Bl. z kultur A. clavatus, ozářil-li je asi jeden den silným svět¬ 
lem elektrickým, ponechal pak vegetovati za velmi slabého jednostranného 
osvětlení, selektoval velké nosiče konidiové slabě heliotropické a opakoval 
ozáření i selekci. Dimense i tropismy vyvolávány byly tedy dle autoia po- 
nenáhlým „přizpůsobením", v dalších však generacích objevily se dědičně 
x ) Watermann H. J., Mutation bei Penicillium glaucum und Aspergillus 
niger. (Zeitschrift fur Gárungsphysiologie 1913, III, pag. 1 seq.) 
9 Blochwitz A., Entstehung neuer Arten von Schimmelpilzen durch starke 
Lichtreize. (Berichte d. deutschen botan. Gesellschaft, 1914, XXXII, pag. 100 seq.) 
XLVI. 
